Справа №572/799/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді: Оборонової І.В.,

за участю секретаря: Волкодав А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» Чічур І.В., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 37145-09/2023 від 28 вересня 2023 року у загальному розмірі 44800,00 грн., з яких: 8000,00 грн. заборгованість за основною сумою кредиту; 36800,00 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, а також судові витрати зі сплати судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 вересня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» (надалі первісний кредитор ТОВ «Аванс Кредит») та відповідачкою було укладено договір про надання фінансового кредиту № 37145-09/2023, відповідно до умов якого відповідачка отримала грошові кошти в розмірі 8000,00 грн. Згідно з умовами кредитного договору відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. Вказаний кредитний договір було укладено в електронній формі та підписано відповідачкою з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Первісний кредитор свої зобов`язання за умовами кредитного договору виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти. У свою чергу відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим своєчасно не повернула кредитні кошти та не сплатила нараховані проценти. У подальшому, 29 березня 2024 року, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (надалі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») на підставі укладеного договору факторингу № 29032024 набув право грошової вимоги до відповідачки за договором про надання фінансового кредиту № 37145-09/2023 у розмірі 44800,00 грн., з яких: 8000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 36800,00 грн. заборгованість за процентами. У зв`язку з цим представник позивача просить задовольнити позов, стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості та судові витрати.

До початку розгляду справи від відповідачки ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ващишина О.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просила поновити строк на подачу відзиву на позовну заяву та відмовити у задоволені позову, посилаючись, зокрема, на: недоведеність факту укладення кредитного договору саме з нею; відсутність належних доказів її ідентифікації при укладенні електронного договору; відсутність доказів реального надання кредитних коштів; недоведеність наявності та розміру заборгованості; недоведеність переходу до позивача права вимоги за договором факторингу.

Вирішуючи питання щодо поновлення строку на подання відзиву, суд враховує наявність об`єктивних причин, зазначених представником відповідачки, які унеможливили своєчасне подання відзиву та слугують підставою для поновлення пропущеного строку. Відтак судом поновлено строк на подання відзиву, а його зміст враховується судом під час розгляду даної справи.

Від представника позивача до початку розгляду справи надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.

Від представника відповідача - адвоката Ващишиної О.В. надійшло клопотання про розгляд справи без її та відповідачки участі. У задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у позовній заяві та у відзиві на позов, оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, суд виходить із такого.

Судом встановлено, що 28 вересня 2023 року між первісним кредитором ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачкою було укладено договір про надання фінансового кредиту № 37145-09/2023, відповідно до умов якого сума кредиту становить 8 000,00 грн.

Пунктом 1.2 кредитного договору визначено тип кредиту кредит, мету його отримання на власні потреби Клієнта, строк кредитування 360 днів, дату надання кредиту 28 вересня 2023 року, а також встановлено обов`язок Клієнта погасити кредит в останній день строку кредитування, а саме 21 вересня 2024 року.

Згідно з пп. 1.41.4.1 договору тип процентної ставки є фіксованим; процентна ставка становить 2,50 % на день та застосовується у межах строку кредитування, визначеного пунктом 1.2 договору.

Відповідно до пункту 1.5 договору Клієнт зобов`язаний сплачувати проценти кожні 25 днів, а детальні строки (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору.

Відповідно до п. 2.17 кредитного договору введенням коду на сайті товариства клієнт підтверджує прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) товариства на укладення кредитного договору (електронний підпис накладається на оригінал договору).

Відповідно до п. 3.1 кредитного договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору товариство має право: вимагати від клієнта повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, а також виконання всіх інших зобов`язань за цим договором і додатками до нього (п. 4.1.1 кредитного договору); стягнути заборгованість за даним договором у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України (п. 4.1.3 кредитного договору); без згоди клієнта відступити право вимоги за даним договором третій особі, у зв`язку з чим відбудеться заміна сторони кредитодавця за цим договором, але з обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення (п. 4.1.4 кредитного договору).

Відповідно до п. 4.4 кредитного договору клієнт зобов`язаний: своєчасно повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом у порядку, встановленому договором (п. 4.4.2 кредитного договору); виконувати інші обов`язки, передбачені договором (п. 4.4.4 кредитного договору).

Відповідно до п. 7.6 кредитного договору підписанням цього договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується та зобов`язується неухильно дотримуватися правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства, розміщених на веб-сайті товариства.

Даний договір було укладено в електронній формі та підписано відповідачкою за допомогою електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором W8764.

Додатком № 1 до договору про надання фінансового кредиту визначено графік платежів, який підписано директором ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачкою з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором W8764.

До договору про надання фінансового кредиту № 37145-09/2023 представником позивача долучено додатки, а саме: паспорт споживчого кредиту, в якому визначено умови, порядок та строки надання і повернення кредиту, а також заявку-анкету на отримання фінансового кредиту. Вказаний договір разом із графіком платежів та паспортом споживчого кредиту підписано відповідачкою з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Таким чином, судом встановлено, що даний кредитний договір було укладено в електронному вигляді відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», а відповідачка підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування й орієнтовну загальну вартість кредиту та погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, після чого вона отримала кредитні кошти на свій картковий рахунок.

29 березня 2024 року між первісним кредитором ТОВ «Аванс Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» (надалі позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») було укладено Договір факторингу №29032024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло прав вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, що підтверджується Витягом з реєстру боржників, долученого до матеріалів справи.

10 лютого 2025 року позивачем на адресу відповідачки було направлено досудову вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором, у якій відповідачці повідомлено про наявність простроченої заборгованості, її розмір та запропоновано у добровільному порядку погасити борг у визначений строк. Вказана досудова вимога була спрямована з метою досудового врегулювання спору, однак відповідачка належним чином на неї не відреагувала, заборгованість у добровільному порядку не погасила, що і стало підставою для звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч. 1 ст. 205ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію", згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, вказаний вид договорів укладається дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який надсилається на мобільний номер телефону позичальника.

Відповідно до положень Закону України "Про електронну комерцію" даний договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Таким чином, договір про надання фінансового кредиту №37145-09/2023 від 28 вересня 2023 року був підписаний відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який був надісланий первісним кредитором на зазначений нею номер телефону. На підтвердження цього в ідентифікаційній частині договору міститься код ідентифікатор відповідачки, що і є її безпосереднім підписом.

Отже, матеріали справи містять електронний договір, сформований в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора, а також відомості про використання одноразового ідентифікатора, що відповідно до вимог законодавства підтверджує належну ідентифікацію особи та її волевиявлення на укладення кредитного договору, тоді як відповідач не надала суду жодних належних і допустимих доказів, які б спростовували зазначені обставини.

Факт перерахування позичальниці кредитних коштів у сумі 8 000,00 грн на платіжну картку відповідачки № 5168-74хх-хххх-7576 підтверджується повідомленням сервісу онлайн-платежів iPay.ua від 30 грудня 2024 року, яке містить відомості про здійснення відповідної платіжної операції та свідчить про виконання первісним кредитором свого обов`язку щодо надання кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору.

Також факт укладення кредитного договору підтверджується заповненням відповідачкою заявки-анкети, у якій вона засвідчила, що у встановленій законом формі ознайомлена з умовами кредитування, зокрема з істотними умовами договору, порядком надання та повернення кредитних коштів, а також розміром процентної ставки, що свідчить про усвідомлене волевиявлення відповідачки на укладення відповідного кредитного договору.

Без вчинення вказаних дій по попередньому заповненню заявки-анкети та надання особистих даних для оформлення договору про надання фінансового кредиту, у тому числі номеру телефону для отримання одноразового ідентифікатора, такий правочин не був би укладений.

Заперечуючи факт отримання кредитних коштів, відповідачка договір про надання фінансового кредиту № 37145-09/2023 в судовому порядку не оспорювала.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У ст. 629ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17).

Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 1051ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 44 800,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. заборгованість за основною сумою кредиту, 36 800,00 грн. заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Доказів належного та своєчасного погашення позичальницею кредитної заборгованості матеріали справи не містять. Контррозрахунку заборгованості або доказів сплати боргу стороною відповідачки суду не надано. За таких обставин суд приходить до висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості у сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами є належним і допустимим доказом розміру заборгованості відповідачки.

Надаючи оцінку доводам представника відповідачки, викладеним у відзиві на позовну заяву, суд вважає їх необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

Заперечуючи проти задоволення позову, вона посилається на недоведеність факту укладення договору про надання фінансового кредиту в електронній формі, відсутність належних доказів ідентифікації відповідачки, використання нею одноразового ідентифікатора, а також на недоведеність належності електронного підпису саме відповідачці. Крім того, у відзиві зазначено про відсутність доказів ознайомлення відповідачки з істотними умовами договору та про можливість використання її персональних даних третіми особами.

Разом з тим зазначені доводи є необґрунтованими та не підтверджені належними і допустимими доказами. Як вбачається з матеріалів справи, договір про надання фінансового кредиту № 37145-09/2023 від 28 вересня 2023 року був укладений в електронній формі шляхом його формування в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора та підписаний відповідачкою із застосуванням одноразового паролю-ідентифікатора, який був надісланий на номер телефону, зазначений нею під час реєстрації в системі кредитора. В ідентифікаційній частині договору міститься унікальний код-ідентифікатор, який відповідно до законодавства у сфері електронної комерції є електронним підписом особи та підтверджує її волевиявлення на укладення договору. Сам по собі факт використання одноразового ідентифікатора, згенерованого інформаційною системою кредитора та прив`язаного до персональних даних і номера телефону відповідачки, свідчить про належну ідентифікацію особи та вчинення нею відповідних дій з укладення договору.

Посилання на відсутність доказів отримання нею логіна, пароля або одноразового ідентифікатора суд оцінює критично, оскільки відповідачкою не надано жодних доказів на підтвердження того, що номер телефону, на який було надіслано одноразовий ідентифікатор, їй не належав або що вона не мала доступу до нього на момент укладення договору. Так само матеріали справи не містять доказів звернення відповідачки до правоохоронних органів, кредитора чи інших компетентних установ із заявами про неправомірне використання її персональних даних або про укладення договору без її волі.

Доводи про те, що вона не була належним чином ознайомлена з умовами договору, також не приймаються судом, оскільки сам факт укладення електронного договору шляхом підтвердження його умов у інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора свідчить про надання відповідачкою згоди з такими умовами. При цьому жодних доказів того, що відповідачка перебувала у стані примусу, або що вона була позбавлена можливості ознайомитися з текстом договору до його підписання, суду не подано.

Посилання представника на загальні міркування щодо нерівності сторін у споживчих правовідносинах та складності умов кредитного договору не спростовують факту укладення договору та не звільняють відповідачку від обов`язку доведення обставин, на які вона посилається, відповідно до вимог статті 81 ЦПК України.

Таким чином, доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, мають характер припущень, не підтверджені належними і допустимими доказами та не спростовують встановлених судом обставин щодо укладення між сторонами договору про надання фінансового кредиту. У зв`язку з цим суд відхиляє зазначені доводи як необґрунтовані.

Враховуючи, що всупереч умовам кредитних договорів та наведеним нормам закону, відповідачка порушила строки та порядок погашення заборгованості за кредитними договорами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості є законними і обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

Отже, оскільки при подачі позову позивачем було сплачено 2422,40 грн. судового збору, то понесені ним судові витрати слід стягнути з відповідачки.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 2, 15, 525, 526, 530, 611, 612, 625, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись статтями ст.ст. 4, 13, 81, 133, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 273, 280 - 284, 287 - 289, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договорам №37145-09/2023 від 28 вересня 2023 року у розмірі 44800,00 грн. (сорок чотири тисячі вісімсот гривень), з яких: 8000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 36800,00 грн. - сума заборгованості за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» судовий збір в розмірі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи, згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», юридична адреса: 79029 вул. Смаль-Стоцького 1, 28 корпус, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 14 травня 2003 року Дубровицьким РВ УМВС України в Рівненській області.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду

Рівненської області Оборонова І.В.