Справа № 462/9121/24
провадження 2/462/102/25
У Х В А Л А

08 січня 2025 року, суддя Залізничного районного суду м. Львова Ліуш А.І., розглянувши пояснення позивача ОСОБА_1 щодо залишення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без руху,-

ВСТАНОВИВ:

ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 06 грудня 2024 року, позовна заява залишена без руху, зобов`язано позивача надати примірник позову разом з додатками для третьої особи: органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради; конкретизувати прохальну частину позовної заяви; зазначити чи здійснювалися заходи досудового врегулювання спору з відповідачем, а також вказати які саме перешкоди чиняться відповідачем щодо надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини. Позивачу надано строк 5 днів з дня її отримання для усунення недоліків.

18 грудня 2024 року, до суду надійшли пояснення позивача ОСОБА_1 , щодо залишення позовної заяви без руху. Так, позивачем усунуто недолік щодо надання примірнику позову разом з додатками для третьої особи, однак зазначено, що положення ст. 177 ЦПК України не передбачають надання примірника позову разом з додатками для органу опіки та піклування. Щодо вимоги суду про конкретизації прохальної частини позовної заяви вказала, що конкретизація такого місця не вбачається необхідною та доцільною, оскільки жодне положення чинного законодавства зокрема ЦК України або Сімейний кодекс України, не передбачає обов`язку такої конкретизації. Крім того, вказала, що конкретизація такої адреси є недоцільною, з огляду на ускладнення зміни такої адреси в майбутньому у разі переїзду на нове місце проживання.

Щодо вимоги про зазначення того, чи здійснювалися заходи досудового врегулювання спору з відповідачем, а також необхідності зазначення того, які саме перешкоди чиняться відповідачем щодо надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини, вказала, що неподання нею зазначених доказів не може бути підставою для залишення позову без руху.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно положень ч. 1 ст. 42 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Частиною 1 ст. 177 ЦПК України передбачено, що позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Відтак, надання зазначених копій для всіх учасників справи не є правом позивача, а є його обов`язком, який спрямований на забезпечення справедливого розгляду справи відповідно до засад цивільного судочинства. Кожен учасник справи має рівні можливості для ознайомлення з матеріалами справи та висловлення своєї позиції з приводу предмету спору. Тоді як ненадання всім учасникам справи примірника позову разом з додатками створює нерівність учасників у процесі. Відтак, твердження позивачки про відсутність необхідності надання примірнику позову разом з додатками для залученого нею ж органу опіки та піклування не приймається судом до уваги.

Щодо пояснень позивачки щодо відсутності необхідності зазначення того, чи здійснювалися заходи досудового врегулювання спору з відповідачем, а також зазначення які саме перешкоди чиняться відповідачем щодо надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини, суд зазначає наступне.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Відтак, твердження позивачки з приводу того, що обов`язок щодо зазначення таких відомостей в неї відсутній, судом не приймається до уваги, адже стаття 175 ЦПК України чітко містить положення про необхідність зазначення відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, а тому не зазначення ОСОБА_1 , таких відомостей є недоліком позовної заяви, не дивлячись на незгоду позивачки з положеннями ЦПК України.

Також, твердження позивачки з приводу того, що судом ніби-то витребовувались в неї докази, які не існують - не приймається судом до уваги, адже жодних доказів в позивачки судом витребувано не було. Крім того, суд зазначає, що термін «зазначення» та термін «витребування» мають різні значення, та вживання такого терміну позивачкою свідчить про хибну ітерпретацію змісту ухвали суду. Жодні ухвали про витребування доказів в межах вказаної цивільної справи судом не постановлялися.

Щодо невиконання ухвали суду про залишення позову без руху внаслідок не конкретизації позивачкою предмету спору, та небажання позивачкою виконувати вказану вимогу, суд зазначає наступне. Як вбачається з прохальної частини позову, позивачка просить суд: надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , разом з позивачкою ОСОБА_1 , без письмової згоди батька ОСОБА_2 .

Так, згідно ч.3-4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають із встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 263-267 ЦПК України. У ній, зокрема, має бути зазначено й висновок суду по суті позовних вимог: які саме права позивача визнано або поновлено; конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

В той же час, чинне законодавство України не передбачає процедуру надання судом дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без письмової згоди батька не зазначаючи при цьому адресу за якою буде проживати дитина.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позивачка намагається зловживати своїми процесуальними правами, намагаючись отримати дозвіл змінювати місце проживання дитини невстановлену кількість разів, без згоди органу опіки та піклування, без дозволу батька дитини або суду, про що сама зазначила в своїх поясненнях. Вказане прямо суперечить положенням зазначеної ч. 1 ст. 161 СК України та ч. 1 ст. 141 СК України, згідно якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Вказана не конкретизація позовних вимог є порушенням засади рівності сторін у сімейних правовідносинах, порушує право відповідача на належний захист, побудову своєї правової позиції у справі, оскільки кожна сторона має право бути обізнаною з вимогами, які висуваються проти неї, для того, щоб мати змогу надати відповідь, зібрати докази, залучити свідків чи експертів, та належним чином аргументувати свою позицію. Відсутність чіткості у позовних вимогах позбавляє відповідача справедливості на судовий розгляд.

Крім того, вказівка позивачкою в своїх поясненнях про те, що зазначення адреси проживання дитини в позовних вимогах ускладнить зміну такої адреси в майбутньому у разі переїзду на нове місце проживання, - свідчить про намагання вказаним можливим рішенням про задоволення позовних вимог - порушити права відповідача як батька дитини на обізнаність з місцем проживання його ж дитини, а також оминути вимогу про надання дозволу батьком на кожну зміну місця проживання дитини в подальшому.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Вказана абстрактність позовної вимоги, та небажання позивачкою зазначити місце проживання дитини, - унеможливлює перевірку правильності залученого нею органу опіки та піклування.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем також не конкретизовано кому саме вона просить надати дозвіл на реєстрацію місця проживання.

На переконання суду, позивачка не зазначила ті юридично значимі факти, на основі яких вона звертається до суду та обґрунтовує заявлені вимоги, відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, із посиланням на докази в підтвердження обґрунтування заявлених вимог. Так, матеріально-правова вимога позивача до відповідачів повинна мати правовий характер, тобто, бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, оскільки позивачем недоліки не усунуто, позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини,- вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її оголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: А.І. Ліуш