ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 645/7051/23
Номер провадження 22-ц/818/85/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді (судді-доповідача) Мальованого Ю.М.,

суддів Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 березня 2024 року в складі судді Алтухової О.Ю. у справі № 645/7051/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 23 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено електронний договір № 5424804 про надання споживчого кредиту відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на сайті.

За умовами договору позичальниця отримала кредитні кошти в сумі 16 500,00 грн строком на 30 днів (до 22 лютого 2022 року) з можливістю пролонгації у порядку та на умовах, визначених договором, та сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,90 % в день, а також передбачена можливість застосування зниженої процентної ставки 1,805 % в день.

Вказав, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконав та надав їй кредит в сумі 16 500,00 грн шляхом зарахування коштів на її платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою АТ «ПУМБ» про перерахування коштів.

У зв`язку з введенням воєнного стану та з метою врегулювання кредитних правовідносин з клієнтами, а також зменшення їх фінансового навантаження Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» було прийнято рішення про призупинення нарахування процентів та надання кредитних канікул за користування кредитними коштами в період з 25 лютого 2022 року по 30 квітня 2022 року за всіма кредитними договорами. У період з 01 травня 2022 року по 27 травня 2022 року було здійснено нарахування за стандартною процентною ставкою. 15 червня 2022 року за ініціативою товариства в індивідуальному порядку було здійснено списання всіх нарахованих відсотків у сумі 16 772,25 грн та надано можливість виконання боргових зобов`язань строком до 22 червня 2022 року, про що повідомлено в особистий кабінет споживача. Однак наданою можливістю споживач не скористалась.

Зазначив, що ОСОБА_1 22 червня 2022 року свої зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим договір було автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів.

Надалі відповідачка оплати за кредитним договором не здійснювала.

Вказав, що 19 червня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» як клієнтом та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» як фактором укладено договір факторингу № 19.06/23-Ф, за умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вказаним вище кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» повідомило відповідачку шляхом направлення на електронну поштову адресу, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення.

Зазначив, що станом на 11 грудня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становить 46 909,50 грн, з яких: 16 500,00 грн - тіло кредиту, 30 409,50 грн - нараховані проценти. Право вимоги щодо заборгованості у такому розмірі перейшло до нього на підставі договору факторингу.

Крім того, оскільки відповідачкою порушено грошове зобов`язання, з неї підлягають стягненню 3% річних за період прострочення виконання зобов`язання (з 25 травня 2022 року по 06 листопада 2023 року) у розмірі 2043,45 грн та інфляційні втрати (нараховані за лютий 2022 року - жовтень 2023 року) у розмірі 12 993,95 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості в розмірі 61 946,90 грн, з яких сума кредиту 16 500,00 грн, сума процентів за користування кредитом 30 409,50 грн, інфляційні втрати - 12 993,95 грн, три відсотки річних - 2043,45 грн, сплачений судовий збір 2 147,20 грн та 10 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 березня 2024 року, в якому ухвалою суду від 11 березня 2024 року виправлено описку, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задоволено частково, стягнуто на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 5424804 від 23 січня 2022 року у розмірі 46 909,50 грн, яка складається з: суми кредиту 16 500,00 грн, суми процентів за користування кредитом - 30 409,50 грн, а також судовий збір у сумі 1625,97 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн, у задоволенні решти позову - відмовлено.

10 квітня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» представниця ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 березня 2024 року відмовлено.

15 травня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на вказане заочне рішення подала апеляційну скаргу, в якій просила заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з неї на користь позивача заборгованість у розмірі 25 905,00 грн, що складається з 16 500,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 9405,00 грн заборгованості за процентами.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що позивачем неправомірно нараховувались відсотки за користування кредитом після закінчення строку кредитування. Пунктом 1.4 кредитного договору № 5424804 про надання споживчого кредиту від 23 січня 2022 року передбачено, що строк кредиту складає 30 днів, тобто строк кредитування скінчився 22 лютого 2022 року, що відповідає також даним таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка викладена в договорі. Стягненню підлягають проценти за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 1,90 % в день за період з 23 січня 2022 року по 22 лютого 2022 року, що становить 9405,00 грн (16 500,00 грн х 1,90% * 30 днів). Належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору матеріали справи не містять, а умова про автопролонгацію без згоди позичальниці є нечіткою. Здійснення автопролонгування договору без згоди позичальника та нарахування за вказаний строк непропорційно великих відсотків за кредитом порушують права споживача та створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, а тому вказані умови договору є несправедливими, у відповідності до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Посилалась на практику судів апеляційної інстанції.

21 червня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» представниця Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» Крюкова М.В. подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін; стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 8000,00 грн.

Відзив мотивовано тим, що кредитний договір, укладений між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою, повністю відповідає вимогам чинного законодавства України. Сума заборгованості за договором розрахована у відповідності до картки обліку договору від ТОВ «Авентус Україна». Споживач повідомлялась в особистий кабінет щодо наявності заборгованості та продовження строку кредиту відповідно до п.4.3.1 договору. Нарахування процентів за користування кредитними коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору. Ані первісним кредитором, ані позивачем не здійснювалось нарахування неустойки та пені за невиконання умов кредитного договору. Підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів.

10 липня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , подала до суду додаткові пояснення. Вказала, що позивачем не надано суду доказу, який би підтверджував направлення примірнику договору № 5424804 про надання споживчого кредиту відповідачці, або взагалі доказу його направлення. Позивачем не надано належні та допустимі докази на підтвердження згоди ОСОБА_1 на укладення договору про надання споживчого кредиту, здійснення нею необхідних для цього дій, передбачених Правилами та умовами Договору, отримання суми кредиту. Позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що сторони погодили і відповідач дала згоду на автопролонгацію договору після 22 лютого 2022 року і продовження строку кредиту, а відповідні зміни строку користування кредитом та процентної ставки були відображені в особистому кабінеті клієнта. Просила задовольнити позовні вимоги частково, зменшити заборгованість за процентами до 9405,00 грн.

13 серпня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , подала до суду додаткові пояснення. Звернула увагу на те, що здійснений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає нормам закону та умовам договору, яким передбачено, що строк кредиту складає 30 днів. Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", яким частину 7 статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" доповнено пунктом 2 наступного змісту: У договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін. Згідно з частиною 2 Прикінцевих та перехідних положень, дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Оскільки станом на дату набрання чинності вказаним законом (24 грудня 2023 року) зобов`язання за Договором № 5424804 про надання споживчого кредиту не виконане, положення пункту 2 частини 7 статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" застосовується до спірних правовідносин. Наголосила на несправедливості умов договору про автопролонгацію.

16 серпня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» представниця Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» Крюкова М.В. подала до суду заперечення на додаткові пояснення. Вказала, що позивачем надано належні докази укладення кредитного договору та перерахування коштів на картку відповідачки. Споживач повідомлялась в особистий кабінет щодо наявності заборгованості та продовження строку кредиту відповідно до п. 4.3.1 договору. Нарахування процентів за користування кредитними коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору. Відповідачка перед укладенням договору підтвердила, що погоджується на всі умови, які вказані у кредитному договорі.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 березня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 5424804 про надання споживчого кредиту, за умовами якого товариство надає споживачу кредит в розмірі 16 500,00 грн строком на 30 днів, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а. с. 19-20 том 1).

Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. ОСОБА_1 договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором С972988 23.01.2022 15:58:25 (а. с. 20 том 1).

У пункті 1.5.1 договору сторони погодили фіксовану стандартну процентну ставку 1,90% в день, яка застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача відповідно до пункту 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація відповідно до пункту 4.3 договору.

Згідно з пунктом 1.5.2 договору знижена процентна ставка становить 1,805 % в день та застосовується, якщо споживач у межах строку, визначеного в п. 1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк.

Відповідно до пункту 2.1. договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредитування (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

У пункті 4.1. договору сторони погодили, що строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2.(пп. 4.2.1.-4.2.4.) договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов, визначених в п. 4.3 (пп. 4.3.1 - 4.3.2) договору.

Порядок автопролонгації строку кредиту визначений в п.4.3. договору.

За положеннями підпункту 4.3.1 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача відповідно до пунктів 4.2.2- 4.2.4. договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених підпунктом 4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача у порядку, передбаченому в пункті 4.2 договору (підпункт 4.3.2).

Також ОСОБА_1 підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором додаток № 1 до договору - таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а. с. 20 том 1) та паспорт споживчого кредиту з інформацією, чинною до 24 січня 2022 року (а. с. 16-18 том 1).

23 січня 2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» перераховано на картку № НОМЕР_1 кредитні кошти в сумі 16 500,00 грн, про що АТ «ПУМБ» надано підтвердження № КНО-20.4/79 від 26 червня 2023 року (а. с. 34-35 том 1).

З інформації АТ КБ «ПриватБанк» від 03 січня 2024 року № 20.1.0.0.0/7-240103/51204, також вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 , на яку 23 січня 2022 року здійснено переказ коштів на суму 16 500,00 грн (а.с. 65).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 5424804 від 23 січня 2022 року станом на 18 червня 2023 року їй нарахована заборгованість у загальному розмірі 46 909,50 грн, з яких 16 500,00 грн - основний борг (тіло кредиту) та 30 409,50 грн - сума заборгованості за процентами, з яких 9561,75 грн нараховано за зниженою ставкою та 20 847,76 грн - за стандартною, що підтверджується карткою обліку договору (розрахунком заборгованості) (а. с. 21-24 том 1).

22 лютого 2022 року та 15 червня 2022 року ТОВ «Авентус Україна» за допомогою програмного забезпечення, яке здійснює автоматичну розсилку повідомлень споживачам, які прострочили виконання взятих на себе зобов`язань за кредитними договорами, склало на ім`я ОСОБА_1 повідомлення про розмір заборгованості та продовження строку дії договору. Станом на 22 лютого 2022 року заборгованість складала 25 434,75 грн, з яких тіло кредиту 16500,00 грн, проценти 8934,75 грн. Станом на 15 червня 2022 року проценти списані, та повідомлено про необхідність сплати лише тіла кредиту в розмірі 16 500,00 грн (а.с. 151-154 том 1).

19 червня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір факторингу № 19.06/23-Ф, за яким ТОВ «Авентус Україна» відступило право грошової вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна».

Згідно із актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 19.06/23-Ф від 19 червня 2023 року до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» перейшло право вимоги заборгованості від боржників на загальну суму 50 639 498,17 грн (а.с. 31 том 1).

Як вбачається з витягу з реєстру боржників (Додаток №1 до договору факторингу № 19.06/23-Ф від 19 червня 2023 року) до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» перейшло право вимоги, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором № 5424804 на загальну суму заборгованості у розмірі 46 909,50 грн (а.с. 25 том 1).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, 23 січня 2022 року ОСОБА_1 уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» електронний кредитний договір та підписала такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. На виконання умов договору 23 січня 2022 року ОСОБА_1 на картку перераховано кредитні кошти у розмірі 16 500,00 грн.

Проти наявності у неї заборгованості за тілом кредиту відповідачка не заперечує, в частині стягнення основного боргу в сумі 16 500,00 грн рішення суду не оскаржує. З доводів апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує рішення суду лише в частині стягнення заборгованості за процентами.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 частково обґрунтованими та погоджується з тим, що при визначенні розміру заборгованості за процентами за користування кредитом судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, виходячи з наступного.

Як вбачається з умов кредитного договору від 23 січня 2022 року його укладено строком на 30 днів, тобто до 22 лютого 2022 року. Водночас, пунктом 4.3.1 договору передбачено автоматичну пролонгацію строку кредиту не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом.

Як вбачається з розрахунку заборгованості (картки обліку), наданого позивачем, ОСОБА_1 у період з 23 січня 2022 року по 22 лютого 2022 року жодних платежів з погашення кредиту та сплати відсотків не здійснювала.

Отже, після спливу 22 лютого 2022 року 30 днів погодженого строку кредиту відбувалась неодноразова пролонгація строку кредиту. Враховуючи, що така пролонгація не мала складати більше ніж 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, строк кредитування тривав до 23 травня 2022 року включно.

У межах вказаного періоду позикодавцем нараховувались позичальниці проценти за користування кредитом: з 23 січня 2022 року по 21 лютого 2022 року - за зниженою процентною ставкою (1,805%) по 297,82 грн та 297,83 грн через день у загальному розмірі 8934,75 грн; 23 та 24 лютого 2022 року проценти нараховані за стандартною ставкою (1,9%) по 313,50 грн на день, з 25 лютого 2022 року по 30 квітня 2022 року проценти не нараховувались; з 01 травня 2022 року по 23 травня 2022 року проценти нараховувались за стандартною ставкою (1,9%) по 313,50 грн на день у загальному розмірі 7210,50 грн. Тобто всього за вказаний період нараховано процентів за користування кредитом у розмірі 16 772,25 грн. У подальшому з 24 травня 2022 року по 15 червня 2022 року проценти не нараховувались. 15 червня 2022 року відбулось списання процентів у розмірі 16 772,25 грн. З 16 червня 2022 року по 20 вересня 2022 року проценти знов нараховувались за стандартною ставкою по 313,50 грн на день у загальному розмірі 30 409,50 грн. З 21 вересня 2022 року до 18 червня 2023 року (кінець розрахунку) проценти не нараховувались.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

З урахуванням того, що за умовами кредитного договору строк його дії не міг перевищувати 120 днів (30 днів + 90 днів автопролонгації), тобто до 23 травня 2022 року включно, а подальше продовження строку дії договору до 20 вересня 2022 року сторонами не погоджувалось та суперечить умовам договору, позичальниці правомірно нараховані лише проценти у межах строку кредитування, а саме за період з 23 січня 2022 року по 23 травня 2022 року в розмірі 16 772,25 грн. Інші дії щодо списання процентів та нарахування нових процентів здійснені позичальником вже після спливу строку кредитування, отже такі проценти стягненню з відповідача не підлягають.

До того ж, поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, тобто виключається одночасне застосування статей 1048 та 625 ЦК України. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові Великої Палати від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17.

Однак, як вбачається з позовної заяви, позивач нарахував 3% річних за порушення строку виконання зобов`язання з 25 травня 2022 року, тобто відповідачці одночасно нараховувались і відсотки, передбачені статтею 1048 ЦК України, і статтею 625 ЦК України, за один і той же період, що є неправомірним.

Таким чином, встановивши неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення суду в оскаржуваній частині зі зменшенням суми процентів за користування кредитом, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», з 30 409,50 грн до 16 772,25 грн.

Водночас, доводи ОСОБА_1 щодо відсутності її згоди на пролонгацію договору, несправедливості та нечіткості умов договору щодо пролонгації та завищеної процентної ставки колегія суддів відхиляє, оскільки такі умови прямо передбачені у тексті кредитного договору, підписавши який позичальниця погодилась з усіма його умовами, зокрема, й щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, автопролонгації до 90 днів за наявності заборгованості, що відповідає принципу свободи договору. Відповідачка мала можливість не вступати у кредитні відносини із товариством, якщо дійсно вважала його умови несправедливими, натомість ОСОБА_1 погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Кредитний договір від 23 січня 2022 року або його окремі положення недійсними не визнано, отже умови договору, в тому числі і щодо пролонгації та сплати відсотків, є обов`язковими для виконання позичальником.

Посилання ОСОБА_1 у додаткових поясненнях на те, що позивачем не надано суду доказу, який би підтверджував направлення їй примірнику договору № 5424804 про надання споживчого кредиту або взагалі доказу його направлення, доказів на підтвердження її згоди на укладення договору, здійснення нею необхідних для цього дій, передбачених Правилами та умовами Договору, отримання суми кредиту, також не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідачка суперечить сама собі, адже зі змісту прохальної частини апеляційної скарги та додаткових пояснень вбачається, що рішення суду в частині стягнення основного боргу вона не оскаржує, проти стягнення з неї тіла кредиту в розмірі 16 500,00 грн не заперечує. До того ж, такі її доводи не підтверджуються матеріалами справи.

Твердження ОСОБА_1 про те, що частину 7 статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" 24 грудня 2023 року доповнено пунктом 2, яким передбачено заборону у договорі про споживчий кредит встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом, є безпідставними, оскільки Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", яким частину 7 статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" доповнено пунктом 2 вказаного змісту, набрав чинності 24 грудня 2023 року, тоді як кредитний договір укладено і продовжено його дію у січні-лютому 2022 року, тобто ще до набрання чинності вказаним законом, тому він на спірні правовідносини не поширюється.

Посилання ОСОБА_1 на практику судів апеляційної інстанції не можуть бути взяті до уваги, адже при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд зобов`язаний враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України), а не судів апеляційної інстанції.

У частині стягнення тіла кредиту і відмови у стягненні 3% річних та інфляційних втрат заочне рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При зверненні з позовом до суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» сплатило судовий збір у сумі 2147,20 грн (а.с. 32 том 1), а також за надання правової допомоги - 10 000,00 грн (а.с. 48 том 1).

Оскільки позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задоволено частково, а саме на 53,7 % (33 272,25 х 100) : 61 946,90), то позивач має право на відшкодування пропорційно задоволеним вимогам: сплаченого судового збору у сумі 1153,05 грн (2147,20 х 53,7 %) та витрат на правничу допомогу у сумі 5370,00 грн (10 000,00 х 53,7 %).

За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 , з урахуванням оскарження рішення в частині стягнення процентів, сплачено судовий збір в розмірі 2438,95 грн (а.с. 54 том 2).

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та зменшено розмір процентів, що підлягають стягненню, позивачем їй має бути компенсовано 1129,23 грн (2438,95 х 46,3 %) судового збору.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, різниця між зазначеними сумами, що становить 23,82 грн (1153,05 - 1129,23), має бути стягнута з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна».

Таким чином, розмір судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», має бути зменшений з 1625,97 грн до 23,82 грн, а витрат на правничу допомогу - з 10 000,00 грн до 5370,00 грн.

З урахуванням того, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 по суті вимог задоволено, витрати позивача на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції відносяться за його рахунок і стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 березня 2024 року в частині розміру стягнутої суми та розподілу судових витрат змінити, зменшивши: суму процентів за користування кредитом, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адреою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (, місцезнаходження: м. Київ, вулиця Загородня, 15, офіс 118/2)за кредитним договором № 5424804 від 23 січня 2022 року з 30 409,50 грн до 16 772 грн (шістнадцять тисяч семисот сімдесяти дві) грн 25 коп, та загальний розмір заборгованості з 46 909,50 грн до 33 272 (тридцять три тисячі двісті сімдесят дві) грн 25 коп; суму судового збору з 1625,97 грн до 23 (двадцять три) грн 82 коп та витрат на оплату правової допомоги з 10 000,00 грн до 5370 (п`яти тисяч триста сімдесят) грн 00 коп.

В іншій частині заочне рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 січня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина