Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 2-н/641/9/2025 Справа № 641/23/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2025 року Суддя Комінтернівського районного суду м. Харкова Зелінська І.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою у якій просить суд видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.

Наказне провадження - це спрощена форма захисту прав і інтересів кредитора, чиї вимоги до боржника засновані на беззаперечних документах. Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 1 ст.161 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Таким чином, виходячи з вказаних вище положень законодавства України, зокрема імперативних приписів ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України, з заявою про видачу судового наказу може звернутись той з батьків, разом з яким проживає дитина, при цьому обов`язок брати участь в утриманні дитини в грошовій і (або) натуральній формі покладається на того з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Як вбачається з відповідей №1011673 від 06.01.2025 року та №1011636 від 06.01.2025 року, сформованих на запит суду з Єдиного демографічного реєстру, дитина, на утримання якої заявниця просить стягувати аліменти, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Між тим, як сама заявниця зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Доказів на підтвердження проживання заявника разом з дитиною суду не надано. Зазначене позбавляє суд пересвідчитися в тому, що дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Отже стягувачем належним чином не підтверджено її право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів на утримання дитини.

При цьому, суд зазначає, що суть наказного провадження полягає в тому, що вимоги заявника мають бути безспірними, обґрунтованими, та відповідати положенням цивільного процесуального законодавства в частині вимог до заяви про видачу судового наказу.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст.165 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Також суд роз`яснює, що згідно з ч. 1 ст. 166 Цивільного процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст. ст. 161, 163, 165, 166, 167 259-260, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя -І. В. Зелінська