Дата документу 10.01.2025 Справа № 337/5409/24
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 337/5409/24 Пр. № 22-ц/807/144/25 Головуючий у 1-й інстанції Мальований В.О. Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

26.08.2024 року до Хортицького районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів (а.с. 3-7), позовні вимоги у якій було роз`єднано (а.с.1), та виділено у самостійне провадження позовні вимоги про стягнення аліментів.

В своїй позовній заяві ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дати подання позову та до досягнення дитиною повноліття, та на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання у Дніпрорудненському індустріальному фаховому коледжі, до закінчення ним навчання чи до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою, щомісяця, в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму. Позовні вимоги про стягнення з відповідача на свою користь аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач обґрунтовувала таким. Позивач з відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому 05.07.2006 року. Від шлюбу сторони мають: малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти, на сьогоднішній день, проживають разом з позивачем та повністю знаходяться на її утриманні. Повнолітній син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжує навчатися у Дніпрорудненському індустріальному фаховому коледжі, на денній формі навчання, у зв`язку з чим, не має можливості влаштуватися на роботу, щоб самостійно утримувати себе. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тому позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав, шляхом стягнення аліментів з відповідача.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Мальованого В.О. (а.с. 23-24). Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 25) відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2024 року (а.с. 40-41) позов ОСОБА_2 у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% (відсотків) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, з дня подачі позовної заяви, а саме з 26.08.2024 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 26.08.2024 року, на період навчання сина, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.

Позивач ОСОБА_2 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 44-45, 63-64) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати; ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В автоматизованому порядку 01.11.2024 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 47). Ухвалою апеляційного суду від 04.11.2024 року (а.с.48) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 12.11.2024 року (а.с.51). Ухвалою апеляційного суду скаргу апелянта залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків (а.с.52), які було усунуто у встановлений апеляційним судом строк 14.11.2024 (а.с.54-67). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 20.11.2024 року (а.с. 68-69), справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с. 70).

Оскільки, згідно зі ст. 274 ч. 1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. В силу вимог ст. 19 ч. 6 п. 3 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів … якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства). Згідно зі ст. 368 ч. 1 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Згідно зі ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач ОСОБА_2 (а.с. 73) правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі не скористалась. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є …рішення, постанови… За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу. Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі у вищезазначений спосіб, керувався ст.ст. 150, 180, 181, 192 СК України, ст.ст. 3-4, 11-13, 19, 78, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 279 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі в частині їх задоволення у вищезазначений спосіб.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи правильно виходив з такого. Відповідно до положень ст. ст. 1 - 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 - XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % (відсотків) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивач з відповідачем станом на час розгляду цієї справи судом перебувають у шлюбі зареєстрованому 05.07.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Василівського районного управління юстиції Запорізької області , актовий запис №57 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 05.07.2006 року, копія а.с. 9).

Від шлюбу подружжя має: - малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 06.05.2015 року, актовий запис № 56, копія а.с.16); - повнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 від 10.08.2015 року, актовий запис № 94, копія а.с.17).

Діти проживають разом з матір`ю. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та відповідачем апеляційному суду не надані. Не можуть вважатись належним доказом у цій справі з боку відповідача в силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України начеб - то письмові пояснення повнолітнього сина ОСОБА_4 від 06.12.2024 року (а.с.74-78) при оскарженні рішення суду першої інстанції від 03.10.2024 року, надані у цій справі вперше лише апеляційному суду без підтвердження належності підпису на них останньому у встановленому законом порядку (засвідчено підпис особи нотаріусом, відповідним органом реєстрації за місцем проживання особи, КЕП тощо) та без попередження останнього судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань тощо.

Відповідно до довідки Дніпрорудненського індустріального фахового коледжу №134 від 01.06.2024 року (копія а.с. 19), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у Дніпрорудненському індустріальному фаховому коледжі, на ІІІ курсі денного відділення, строк закінчення навчання 30.06.2025 року.

Відповідач фінансову допомогу у добровільному порядку на утримання дітей не надає. Вказана фінансова допомога необхідна дітям для підтримання нормального рівня життя. Витрати на утримання дітей є значними для позивача, оскільки вона одна в повній мірі не зможе забезпечити дітей.

Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача у цій справі на користь позивача, суд першої інстанції правильно врахував те, що спільні діти проживають разом з позивачем (довідки ВПО а.с. 13-15), перебувають на її утриманні, що потребує значних коштів. Суд першої інстанції правильно вважав можливим встановити аліменти в розмірі 1/6 частки доходу відповідача на кожну дитину, щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку він вважає такою, що є єдино правильною та єдино можливою.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування відповідача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Відповідач не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів у спростування позову позивача у цій справі в частині його задоволення.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доказом, передбаченим ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, який може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача, є виписка АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» про рух коштів по рахунку відповідача (а.с. 58-62) лише в частині періоду (а.с.60) з 26.08.2024 року (дати подачі позову позивачем до суду, яка одночасно є датою, лише з якої стягнуто у цій справі аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дітей) і до дати ухвалення оскаржуваного рішення 03.10.2024 року (а.с. 40), так як апеляційний суд в силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України може переглядати лише те, що суд першої інстанції розглядав чи мав розглядати.

Однак, цим доказом не спростовуються правильно встановлені обставини цієї справи та правильні висновки суду першої інстанції у цій справі про те, що відповідач не надавав у добровільному порядку у цей період позивачу аліментів на утримання дітей (проплати з боку відповідача саме на користь позивача та саме з цільовим призначенням «сплата аліментів» у вказаний період відсутні). Період до 26.08.2024 року не був предметом спору у цій справі, а період після 03.10.2024 року якщо мали чи будуть мати місце проплати з боку відповідача на користь позивача саме аліментів на утримання дітей, то вони вже є виконанням оскаржуваного рішення суду першої інстанції у цій справі.

Позивач при вищевикладених правильно встановлених судом першої інстанції у цій справі обставинах мала право на подачу вищезазначеного позову у цій справі, незалежно від того, що вона «…отримує доходи від надання послуг масажу (зміст апеляційної скарги відповідача а.с. 64). Оскільки, обов`язки сторін у цій справі, як батьків, з приводу утримання їх спільних дітей (малолітнього та повнолітнього) є рівними між собою в силу вимог ст. 141 СК України. Відповідач не надав суду у цій справі належних, допустимих доказів того, що в нього є інші утриманці, окрім цих двох дітей, та що, він не має можливості надавати своїм дітям матеріальну допомогу у визначеному розмірі у вказані періоди, визначені судом першої інстанції оскаржуваним рішенням у цій справі.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України. Крім того, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції було правильно, з додержанням вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції. За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Разом із цим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду у цій справі, може бути у подальшому змінений (зменшений, збільшений) в порядку ст. 192 СК України чи стягнення останнього може бути взагалі припинено за відповідним позовом одержувача чи боржника окремо від цієї справи в разі зміни обставин, які стали підставою для його визначення судом за вищезазначеним рішенням у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 10.01.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Подліянова Г.С.