Провадження № 2/752/3141/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.07.2025 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Чекулаєва С.О.,

за участі секретаря судового засідання - Шевченко В.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1

до Акціонерного товариства «Сенс Банк», Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській області

про визнання припиненою застави та обтяжень у вигляді рухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

1.1. Стислий виклад позиції позивача

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк», Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській області, у якому просила суд визнати припиненою заставу за договором застави майна №ЗТЗ -2300 від 30.05.2006 року (реєстровий номер 13000), укладений між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк», правонаступник АТ «Альфа -Банк», що в подальшому перейменовано на АТ «Сенс Банк», посвідчений приватним нотаріусом Донецького нотаріального округу Кайгородовою Л.А.; припинити обтяження у вигляді арешту рухомого майна, накладеного 30.05.2006 року приватним нотаріусом Донецького нотаріального округу Кайгородовою Л.А. на автомобіль SUBARU, 2006 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 ., кузов НОМЕР_2 . Здійснити розподіл судових витрат.

1.2. Стислий виклад позиції учасників справи

Приватним нотаріусом Донецького нотаріального округу Кайгородовою Л.А. 30.05.2006 року було посвідчено договір застави майна № ЗТЗ -2300 від 30.05.2006 року, укладений між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» з метою забезпечення зобов`язання, що випливають з договору кредиту № 175/2301-КР2300 від 30.05.2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк».

У серпні 20204 року під час звернення до ТСЦ МВС з метою продажу вказаного автомобіля, стало відомо про не знятий арешт з вказаного рухомого майна. При цьому позичальником повністю погашено кредитну заборгованість.

1.3. Заяви, клопотання учасників справи

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за наявними у справі матеріалами до суду не надходили.

Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні не подавалися.

Відзив на позовну заяву відповідачі не подали.

Від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській області надійшло клопотання про заміну первісного відповідача належним.

Від АТ «Сенс Банк» надішли письмові пояснення, у яких відповідач просить відмовити у задоволенні позову, вказуючи на недоведеність заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

1.4.Процесуальні дії у справі

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2024 головуючим суддею у справі визначений суддя С.О. Чекулаєв.

Ухвалою Голосіївського районного суду від 01.11.2024 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи.

Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

2.Мотивувальна частина

2.1.Фактичні обставини, встановлені судом

30.06.2026 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк». та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №175/2301-КР2300 відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти.

30 травня 2006 року в рахунок забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором № 175/2301-КР-2300 від 30.05.2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_1 було укладено договір застави, за умови якого ОСОБА_1 передав в заставу транспортний засіб - автомобіль марки SUBARU, 2006 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 ., кузов НОМЕР_2 .

Згідно відомостей Лівобережного відділення ПАТ «Укрсоцбанк» від 09.11.2011, ОСОБА_1 кредит повністю погашено, претензій кредитор до позичальника не має.

У листі окрема вказано, що ПАТ «Укрсоцбанк» просило зняти арешт з автомобіля автомобіль марки SUBARU, 2006 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 ., кузов НОМЕР_2 у зв`язку із повним виконанням своїх зобов`язань за кредитним договором № 175/2301-КР-2300 від 30.05.2006 року.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач зазначає, що під час звернення у серпні 2024 року до ТСЦ МВС №5341 в Полтавській області з метою продажу вказаного транспортного засобу, стало відомо, що арешт з автомобіля не було знято.

Оскільки 3-тє ВРЕВ м Донецька УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області ліквідовано без правонаступника, тому позивач позбавлений можливості звернутися до вказаної юридичної особи з вимогою про припинення обтяження.

2.2. Застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про заставу» та статтею 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частиною четвертою статті 577 ЦК України передбачено, що моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до частини другої статті 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

За таких обставин, реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи.

Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України наведеними у постановах від 03 квітня 2013 року в справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року в справі № 6-168цс14 та Верховного Суду - від 10 жовтня 2019 року в справі № 463/3582/17 (провадження № 61-13383св19).

Згідно зі статтею 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України.

Частиною четвертою статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до частин першої, другої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження.

Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк.

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Аналогічний правовий висновок у подібних правовідносинах викладений Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2018 року в справі № 333/6700/15-ц (провадження № 61-2859св18), від 11 вересня 2019 року в справі № 573/1105/17 (провадження № 61-29747св18), від 25 листопада 2019 року в справі № 757/17150/17-ц (провадження № 64-45097св18), від 18 грудня 2019 року в справі № 619/4033/18 (провадження № 61-16542св19), а також від 18 березня 2020 року у справі № 202/5584/18.

Водночас, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує.

Водночас, згідно вимог ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Судова практика Верховного Суду визначає, що як правило власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні відносини.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

В розумінні ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження можуть реєструватися держателем або реєстратором Держреєстру тільки на підставі заяви обтяжувача або рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 44 Закону обтяження вважається припиненим з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. При цьому, вказані відомості вносяться державним реєстратором, а в разі відмови державного реєстратора вчинити зазначені дії, вони можуть бути оскаржені в передбаченому Законом порядку.

Статтею 28 Законом України «Про заставу» встановлені підстави припинення застави, так застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання, у разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.

За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частин першої, третьої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин першої, п`ятої-шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

2.3. Мотиви, з яких виходить суд

У ході розгляду судом з`ясовано, що у даному випадку право на обтяження виникло з договору застави, який за своєю правовою природою є похідним від основного зобов`язання та був укладений саме з метою забезпечення виконання основного зобов`язання боржником.

Суд також звертає увагу, що вказане вище обтяження транспортного засобу було зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на підставі договору застави.

Однак у матеріалах справи відсутній такий документ, як і відсутній кредитний договір та договір застави.

Також відсутні докази існування обтяження на вказаний транспортний засіб на даний час.

Суд приходить до висновку про припинення зобов`язань за кредитним договором від 30.06.2026 року, укладеним між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_1 , №175/2301-КР2300 у зв`язку з його повним і належним виконанням позичальником.

Цю обставину, як і відсутність фінансових та майнових претензій до позичальника матеріалами справи не спростовано.

Проте у ході розгляду справи не знайшли підтвердження посилання позивача щодо наявності до тепер обтяження на автомобіль SUBARU, 2006 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 ., кузов НОМЕР_2 .

Зокрема із доданих до позовної заяви документів не можливо встановити, що на автомобіль SUBARU, 2006 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 ., кузов НОМЕР_2 , було накладено обтяження саме у зв`язку із укладенням 30.06.2026 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк». та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №175/2301-КР2300.

Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи та беручи до уваги зазначені вище правові норми, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову щодо припинення обтяження у зв`язку із недоведеністю заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

3. Висновки суду

Оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наведених вище підстав.

4.Судові витрати

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, оскільки у задоволенні позову відмовлено судові витрати по справі суд залишає за позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-78, 81, 128, 131, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 280, 274, 275, 279, 352, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській області про визнання припиненою застави та обтяжень у вигляді рухомого майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.О. Чекулаєв