ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/85/24 Номер провадження 22-ц/814/158/25Головуючий у 1-й інстанції Смілянський Є.А. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без виклику часників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 27 березня 2024 року (час ухвалення судового рішення і дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначені) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

установив:

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким стягнути із відповідача на її користь 9 157, 37 грн витрат на відшкодування шкоди здоров`ю і 40 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилалася на такі обставини.

ОСОБА_1 03.10.2023 року близько 17 год 30 хв біля будівлі Новооржицького будинку культури по вулиці Гагаріна, 1 селища Новооржицьке, Лубенського району, Полтавської області на грунті раптово виниклих неприязних відносин завдав позивачці тілесних ушкоджень.

Вироком Оржицького районного суду Полтавської області від 28.11.2023 року по справі № 543/1105/23 відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 125 КК України та призначено покарання у вигляді 240 годин громадських робіт.

Заподіяне відповідачем ушкодження здоров`я викликало у позивачки розлад фізичного та психічного здоров`я, внаслідок чого вона проходила постійне лікування та обстеження, придбавала ліки та паливо на проїзд з метою лікування.

Внаслідок нанесення тілесних ушкоджень відповідачем позивачці завдано моральну шкоду, оскільки перенесла сильний фізичний біль, психологічний стрес та сильний страх. Позивачка постійно боїться за своє здоров`я і життя. Пережите відчуття страху тривалий час не залишає позивачку, постійно змушує нервувати, викликає почуття тривоги, негативно впливає на психологічний стан та самопочуття. Внаслідок цього у позивачки виникла постійна нервова та психологічна напруга, порушився сон, погіршився апетит та вона змушена постійно приймати ліки. Лікарем психіатром позивачці встановлено діагноз «Тривожно-депресивний епізод».

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 27 березня 2024 року позов задоволений.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заподіяну шкоду здоров`ю в сумі 9 157 грн 37 коп, моральну шкоду в сумі 40 000 грн та судові витрати на оплату судового збору в сумі 1 211 грн 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального право, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове, яким зменшити розмір відшкодування матеріальної шкоди до 5 088 грн 77 коп., а моральної шкоди до 10 000 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що вимоги про стягнення витрат на пальне у сумі 4 518 грн 60 коп не підтверджені жодними доказами, зокрема позивачка не долучила до матеріалів справи доказів наявності у неї транспортного засобу, чеків на придбання пального.

Визначена позивачкою сума відшкодування моральної шкоди є невиправдано завищеною і не підтверджена достатніми об?єктивними доказами.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 03.10.2023 року близько 17 год 30 хв біля будівлі Новооржицького будинку культури по вулиці Гагаріна, 1 селища Новооржицьке, Лубенського району, Полтавської області на грунті раптово виниклих неприязних відносин, правою ногою наніс один удар в область живота потерпілій ОСОБА_2 , після чого кулаком правої руки наніс ОСОБА_2 один удар в область лівої щоки від якого остання впала назад на асфальтне покриття розбивши голову в тім`яній ділянці, подряпавши праву руку та вдарившись правою сідницею.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 заподіяв потерпілій ОСОБА_2 тілесні ушкодження у вигляді гематоми в області лівої щоки з розповсюдженням на нижню повіку лівого ока та на нижню і верхню губу зліва, крововиливу на верхній губі зліва та слизовій оболонці та червоній каймі з забитою раною на червоній каймі губи, крововиливу на слизовій оболонці нижньої губи з ліва, струсу головного мозку, забитої рани в правій тім`яно - потиличній ділянці голови, ділянки переривчастого осадження по тильній поверхні правої кисті в проекції п`ясних кісток, синця в області правої сідниці в нижнє-зовнішньому квадраті, що за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вироком Оржицького районного суду Полтавської області від 28.11.2023 року по справі № 543/1105/23 відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 125 КК України та призначено покарання у вигляді 240 годин громадських робіт.

Заподіяне відповідачем ушкодження здоров`я викликало у позивачки розлад фізичного та психічного здоров`я внаслідок чого ОСОБА_2 проходила постійне лікування та обстеження, придбавала ліки та паливо на проїзд автотранспортом з метою лікування, що підтверджується вироком суду, медичною документацією та фіскальними чеками.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, на які посилалася позивачка в обґрунтування заявлених вимог, а також врахував визнання позову відповідачем.

Апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги, керується такими міркуваннями.

Згідно із частиною першою ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

За загальним правилом (ч.1 ст.1167 ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства (ст.12, ст.13 ЦПК України), на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу, на потерпілу особу покладається обов`язок довести факт завдання шкоди (у тому числі вчинення неправомірних дій відповідачем), її розмір.

Відповідно до статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Докази мають відповідати вимогам допустимості, належності, достовірності і достатності (ст.77-ст.80 ЦПК України).

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст.206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 24 лютого 2024 року отримав копію ухвали суду від 15 лютого 2024 року про відкриття провадження з додатками (а.с.42,46).

27 березня 2024 року ОСОБА_1 подав суду власноруч написану заяву, згідно якої просив розглянути справу без його участі, заявив про визнання ним позову, про усвідомлення наслідків визнання позову і зазначив у заяві, що згоден сплатити 9 157,37 грн матеріальної шкоди і 40 000 грн моральної шкоди (а.с.49).

Отже, слід виходити з того, що за станом на 27 березня 2024 року (дата ухвалення рішення судом першої інстанції) відповідач був обізнаний щодо пред?явленого до нього позову, усвідомлював, які саме суми і за що позивачка просила стягнути із нього, йому були роз?яснені наслідки визнання позову.

Заявлені позивачкою вимоги не суперечать закону, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд першої інстанції ухвалив обгрунтоване рішення про задоволення позову.

Принцип добросовісності це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Складовими цього принципу в цивільному судочинстві є: - заборона зловживання процесуальними правами (пункт 11 частини третьої статті 2, частина перша статті 44 ЦПК України); - вимога добросовісного виконання процесуальних обов`язків (частина перша статті 44 ЦПК України); - процесуальний естопель або доктрина заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium) - заборона чинити інші протиправні перешкоди у здійсненні правосуддя (введення суду в оману, використання втрачених процесуальних можливостей).

Естопель це принцип, згідно з яким сторона позбавляється права висувати певні заперечення або заяви, що розходяться з її початковою поведінкою, визнані в цьому та/або іншому процесі. Цей принцип спрямований на унеможливлення отримання процесуальних переваг недобросовісною стороною спору та базується на правилі, що ніхто не може діяти всупереч своєї поведінки.

Подання відповідачем апеляційної скарги на рішення суду з урахуванням його процесуальної поведінки у межах розгляду справи є порушенням принципу добросовісності у цивільному судочинстві.

Апеляційний суд звертає увагу, що апеляційна скарга не містить обгрунтованих доводів про існування об?єктивних чи суб?єктивних непереборних причин, що спонукали відповідача спочатку усвідомлено визнати позовні вимоги, а потім не погодитися із рішенням суду, стверджуючи про недоведеність частини заявлених вимог.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України та ухвалив законне і обгрунтоване рішення.

Керуючись ст.367, ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 27 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду безпосередньо протягом тридцяти днів з урахуванням положень ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 06 січня 2025 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М.Триголов