СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/752/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Єросової І.Ю.,

за участю секретаря Лавриненко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Київської міської ради (01044, м.Київ, вул. Хрещатик, 36), Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (03115, м. Київ, пр-т. Берестейський, 97), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

04.09.2024 ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, у якому просить: припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку за кадастровим номером :75:206:0037 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,0689 га, яка розташована по АДРЕСА_2 , визначивши право спільної часткової власності, що на момент смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 частка кожного із співвласників становить: частки ОСОБА_4 , частки ОСОБА_5 , частки ОСОБА_6 , ОСОБА_2 . Крім того, позивач просить визнати за нею право власності на частки земельної ділянки з кадастровим номером :75:206:0037 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,0689 га, яка розташована по АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_4 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порядку спадкування за законом.

Дана позовна заява обґрунтовується тим, що позивач є рідною донькою ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Ленінградським відділом ДРАЦС у м. Києві.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві.

У свою чергу, державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Щербиною Я.О. заведено спадкову справу №2079/05 щодо майна померлого ОСОБА_4 . Вказана справа заведена на підставі заяви позивача.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина за законом на належну йому частину земельної ділянки за кадастровим номером :75:206:0037 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,0689 га, яка розташована по АДРЕСА_2 . Вказана ділянка є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Вказана земельна ділянка була передана зазначеним особам у спільну приватну власність рішенням Київської міської ради народних депутатів №65 від 07.07.1998 року. кожним зі співвласників було отримано державний акт на право власності на землю.

З метою оформлення права власності на належну після смерті батька частину земельної ділянки позивач звернулася до нотаріуса, яка відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, вказуючи на те, що частка померлого батька, успадкувати яку бажає ОСОБА_1 , не виділена у натурі. Вказану відмову було оформлено постановою №2808/02-31 від 24.05.2024 року.

За таких обставин, відсутність виділеної частки в натурі позбавляє позивача можливості оформити своє право власності на належну їй частину земельної ділянки, котру остання має право успадкувати за законом після смерті свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також позивач вказує, що інші співвласники земельної ділянки померли. Так, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Виконавчим комітетом Боярської міської ради Фастівського району Київської області. Після смерті останнього приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жерліциною О.В. заведена спадкова справа №12/2022 на підставі заяви рідного брата ОСОБА_2 . У свою чергу, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Після смерті останньої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жерліциною О.В. заведена спадкова справа №20/2022 на підставі заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які подали заяви про прийняття спадщини за заповітом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2024 для розгляду даної позовної заяви визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Єросову І.Ю.

Ухвалою суду від 10.09.2024 позовну заяву залишено без руху.

23.09.2024 позивачем усунено допущені недоліки.

Ухвалою суду від 03.10.2024 відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження із викликом учасників у підготовче засідання на 19.11.2024 року.

11.11.2024 через систему «Електронний суд» надійшов відзив Київської міської ради, в якому відповідач у вирішенні даного спору покладається на розсуд суду, підтверджує правомочність бути відповідачем у даному провадженні з огляду на статус у нього органу місцевого самоврядування, що представляє відповідну територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування (т. 1 а.с. 96-114).

14.11.2024 через систему «Електронний суд» надійшов відзив Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, в якому остання вказує, що адміністрація не може бути відповідачем в рамках даного судового провадження з огляду на той факт, що відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №121 від 31.01.2011 «Про реалізацію районними в м. Києві державними адміністраціями окремих повноважень» Київська міська державна адміністрація не делегувала районним адміністраціям повноважень щодо вирішення земельних питань, зазначених у позові (т. 1 а.с. 115-119).

Ухвалою суду від 19.11.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Крім того, вказаною ухвалою витребувано від Дванадцятої київської державної нотаріальної контори (м. Київ, вул. Гната Юри, 9) належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи, яку було заведено після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_1 позов підтримала та просила задовольнити із зазначених у ньому підстав. Зазначила, що вважає відмову нотаріуса неправомірною, оскільки вона є спадкоємицею щодо майна померлого батька, однак не може реалізувати свої права внаслідок відсутності виділених часток спадкового майна.

У судовому засіданні 04.03.2025 відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні вимоги визнали та просили суд задовольнити позов.

07.03.2025 до суду надійшла відповідь Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, в якій остання вказує на неможливість надати суду копію спадкової справи ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки архів нотаріальної контори передано на відповідне державне зберігання до Київського державного нотаріального архіву по 2006 рік включно. Крім того, представник контори просить проводити розгляд справи за відсутності уповноваженої особи.

Ухвалою суду від 24.06.2025 копію спадкової справи ОСОБА_4 витребувано із Державного Київського нотаріального архіву (03151, м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, 76-Г).

15.09.2025 до суду надійшла копія спадкової справи №2079/05, заведена щодо майна померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд, вислухавши доводи учасників справи, вивчивши зміст позовної заяви та оцінивши надані на його підтвердження докази, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

В силу приписів ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України).

У ході розгляду справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується долученою до позову копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві (т. 1 а.с. 13).

Після смерті останнього Дванадцятою Київською державною нотаріальною контрою заведено спадкову справу №2079/05 на підставі заяви ОСОБА_1 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією спадкової справи, заведеної щодо майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зі змісту спадкової справи вбачається, що спадкодавцю ОСОБА_4 на праві власності належала 1/3 частина квартири АДРЕСА_4 , частина будинку АДРЕСА_2 , частина земельної ділянки за кадастровим номером :75:206:0037 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,0689 га, яка розташована по АДРЕСА_2 .

У свою чергу, предметом даного судового провадження є саме частина земельної ділянки за кадастровим номером :75:206:0037 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,0689 га, яка розташована по АДРЕСА_2 , право власності на яку просить визнати за собою позивач шляхом реалізації права на спадкування за законом.

Факт родинних зв`язків спадкодавця ОСОБА_4 та позивача ОСОБА_1 підтверджується долученою до позову копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого Ленінградським відділом загс у м. Києві (т. 1 а.с. 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Приписами ч. 1,2 ст. 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

23.01.2007 державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори видано позивачу ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом (зареєстровано у Реєстрі за №3-202), яким за останньою визнано право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_2 .

Разом з тим, у ході ведення спадкової справи не вирішено питання про набуття позивачем права власності на частину земельної ділянки за кадастровим номером :75:206:0037 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,0689 га, яка розташована по АДРЕСА_2 , та ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю виділеної частки померлого, яку бажає успадкувати позивач.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Як вбачається із долученої до позову копії державного акта на право приватної власності на землю від 10.11.1999, рішенням Київської міської ради народних депутатів №65 від 07.07.1998 року земельна ділянка за кадастровим номером :75:206:0037 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,0689 га, яка розташована по АДРЕСА_2 передана у спільну приватну власність ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

Таким чином, частка права власності спадкодавця ОСОБА_4 , яку має намір успадкувати позивач ОСОБА_1 , становить частину земельної ділянки.

Відповідно до ст. 1226 ПК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Приписами ч. 1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за виданою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

В силу положень ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно зі ст. 89 ЗУ України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно з п. 17 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Із відкритих даних Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що рішеннями Святошинського районного суду м. Києва від 17.03.2025 (справа №759/17075/240 та рішенням від 04.04.2025 (справа №759/27109/24) фактично припинено право спільної сумісної власності на земельну ділянку за кадастровим номером :75:206:0037 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,0689 га, яка розташована по АДРЕСА_2 .

Так, судами встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :75:206:0037, площею 0,0689 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , перебувала у спільній сумісній власності без визначення часток.

Згідно з ч. 2 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, частки співвласників вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю або законом.

Беручи до уваги, що частка кожного із власників, зокрема й спадкодавця ОСОБА_4 , у спільній сумісній власності на земельну ділянку не була визначена за життя, її визначення є необхідним для реалізації спадкових прав ОСОБА_2 .

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

При цьому, приписами ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання за нею права власності на частину земельної ділянки за кадастровим номером :75:206:0037 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,0689 га, яка розташована по АДРЕСА_2 підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 273, 280-284, 352-355, 372, 377 ЦПК України, ст.ст. 16, 355-357, 364, 1216-1218, 1220-1223, 1225, 1226, 1268-1270, 1279 ЦК України, ст.ст. 86, 89, 120 ЗК України, суд

УХВАЛИВ:

Позову заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Київської міської ради (01044, м.Київ, вул. Хрещатик, 36), Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (03115, м. Київ, пр-т. Берестейський, 97), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , право власності на частину земельної ділянки за кадастровим номером :75:206:0037 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,0689 га, яка розташована по АДРЕСА_2 .

В іншій частині у задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю.Єросова