Справа № 487/4511/24
Провадження № 6/487/48/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.01.2025 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої судді Скоринчук К.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Карбівничої А.О.,

боржника ОСОБА_1 ,

представника відділу примусовго виконання рішень Максімової О.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 , стягувачі: Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», ОКП «Миколаївоблтеплоенерго», Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал», товариство з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС», орган державної виконавчої служби: Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про скасування ухвали про тимчасове обмеження у виїзді за межі України до виконання судових рішень,

ВСТАНОВИВ:

До заводського районного суду м. Миколаєва звернувся ОСОБА_1 із заявою про скасування ухвали суду від 27 травня 2024 року про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України. Свої вимоги мотивував тим, що з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що він має джерело доходів у вигляді пенсії та заробітної плати. Згідно відповідних постанов державного виконавця як із його пенсії так і з заробітної плати стягуються грошові кошти в розмірі, передбаченому діючим законодавством України. Майно, на яке може бути звернути стягнення у нього відсутнє. Однак, відсутність у нього достатніх доходів, за рахунок яких були б задоволені вимоги всіх кредиторів, не може бути підставою для того, щоб стверджувати про його ухилення від виконання судових рішень. Він не здійснює жодних перешкод у стягненні з його заробітної плати та пенсії, разом з тим, що боржник не зважаючи не пенсійний вік не обмежуються лише отриманням пенсії, а працює, що свідчить про його бажання та свідоме сприяння виконанню своїх зобов`язань. А його виїзди за кордон обумовлені тим, що він є волонтером, працює у Благодійному фонді заради надання допомоги Україні та її Збройним Силам в перемозі над агресором у війні. Ці виїзди здійснюються не за його рахунок, а завдяки допомозі, яка надається Благодійним фондом, щоб забезпечити належне та ефективне здійснення його статутної діяльності.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав викладене у заяві та просив скасувати ухвалу суду про тимчасове обмеження його у виїзді за межі України.

У судовому засіданні представник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Максімова О.О. підтримала подану нею 07.01.2025 заяву та суду пояснила, що заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з підстав необгрунтованості, адже він не виконує рішення судів по сплаті заборгованості. Має борги не за одним виконавчим провадженням, жодних заходів щодо погашення заборгованості не вживає.

Інші учасники були належним чином повідомлені, але в судове засідання явку своїх представників не забезпечили.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши заяву та матеріали справи №487/4511/24, суд ураховує наступне.

Відповідно до частин 6, 7 статті 441 ЦПК України, суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Максімової О.О. перебуває зведене виконавче провадження за реєстраційним номером в Автоматизованій системі виконавчого провадження № 57549189 про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 на користь юридичних осіб на загальну суму 1 144 995,08 грн.

11 квітня 2024 року головним державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

27 травня 2024 року Заводським районним судом м. Миколаєва постановлено ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи ОСОБА_1 за межі України за результатом розгляду подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Максімової Олени Олександрівни.

Постановляючи ухвалу 27.05.2024, суд дійшов висновку, що боржник ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями Заводського районного суду м. Миколаєва, оскільки він повідомлений про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується копією його заяви від 30 серпня 2023 року, про знаття арешту з банківського рахунку, але умисно та свідомо не виконує зобов`язання, які покладені на нього вище вказаним судовими рішеннями, а також перетинав державний кордон України вісім разів з 01.01.2024 по 06.05.2024, що є підставою для застосування до боржника ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зазначених судових рішень.

Вказана ухвала залишена без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 10.09.2024.

Наразі боржник звернувся із даною заявою мотивуючи її тим, що він не ухиляється від сплати боргів, не чинить жодних перешкод для примусового стягнення, не має майна, на яке може бути звернене стягнення, що, на його думку, є підставою для скасування ухвали суду.

Як зазначила представник відділу примусового виконання рішень Максімова О.О., не виконуючи боргові зобов`язання, ОСОБА_1 неодноразово виїжджав за межі території України, здійснюючи на це відповідні витрати.

Усі ці ж обставини були враховані судом і за результатом 27.05.2024 постановлено ухвалу про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі території України, яка залишена в силі після перегляду апеляційною інстанцією.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, зокрема, якщо відносно нього діють неврегульовані договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань.

Обмеження у праві залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною є виправданим, якщо сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

При цьому, згідно позиції Європейського Суду з прав людини, влада країни зобов`язана забезпечити виправданість такого обмеження від самого початку і протягом усієї тривалості шляхом перевірки обгрунтованості, зміни обставин.

Відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Отже, з аналізу положень ч. 5 ст. 441 ЦПК України та позиції Європейського Суду з прав людини можна дійти висновку, що суд може скасувати тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України за наявності: вмотивованої заяви особи та зміни обставин, внаслідок яких таке обмеження втратило ознаку виправданості.

При розгляді даної заяви суд, ураховуючи доводи ОСОБА_1 , з`ясовував наявність змін обставин, за яких його було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України.

Проаналізувавши зазначене, дослідивши наявні матеріали, заслухавши доводи учасників та надавши оцінку доказам, суд висновує, що з часу постановлення ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.05.2024 і винесення постанови Миколаївського апеляційного суду від 10.09.2024, та станом на даний час обставини, за яких ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України не змінилися. У своїй заяві боржник посилається на ті ж підстави, на які посилався у апеляційній скарзі на ухвалу суду від 27.05.2024.

Боржник не виконує зобов`язання, які покладені на нього судовими рішеннями щодо погашення заборгованості. Доказів у підтвердження того, що ним вживаються заходи щодо належного виконання боргових зобов`язань суду не надано.

Твердження, що виїзди за кордон України здійснювалися не за його рахунок, а завдяки допомозі, яка надається Благодійним фондом, не підтверджені жодним належним доказом.

Наведення боржником, як аргументу, нездійснення ним будь-яких перешкод у стягненні з його заробітної плати та пенсії не свідчить про достатність вжитих ним заходів належного виконання зобов`язань, адже здійснюється в порядку примусового виконання.

Належних доказів у спростування факту ухилення від виконання зобов`язань, покладених рішеннями суду та у підтвердження належного виконання наявних зобов`язань боржником суду не надано.

Відсутність у ОСОБА_1 майна, на яке могло бути звернене стягнення не звільняє його від виконання зобов`язань щодо погашення заборгованості та виконання рішень суду і не може розцінюватися судом як підстава для скасування ухвали про тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Держава вправі і зобов`язана встановлювати правила заборони і обмеження, суть та зміст яких полягає в гарантування захисту прав та інтересів осіб, порушених боржником.

Оскільки ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.05.2024 постановлено саме з причин невжиття боржником заходів щодо належного виконання зведеного виконавчого провадження за реєстраційним номером в Автоматизованій системі виконавчого провадження №57549189 про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 на користь юридичних осіб на загальну суму 1 144 995,08 грн. і станом на час розгляду даної заяви боржником не надано суду належних доказів у підтвердження вжиття заходів щодо погашення заборгованості, зменшення розміру боргу, тобто, обставини не змінилися, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Суд звертає увагу ОСОБА_1 , що відповідно до ч. 8 ст. 441 ЦПК України, відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 441, 260, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні зави про скасування ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.05.2024 у справі №487/4511/24 про тимчасове обмеження у виїзді за межі України до виконання судових рішень

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: К.М. Скоринчук