Справа № 215/7349/24
25 грудня 2025 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Данилевського М.А., за участі секретаря судового засідання Уварової Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в місті Кривому Розі заяву представника відповідача ОСОБА_1 у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в наслідок залиття квартири, про ухвалення додаткового рішення (ухвали) про стягнення витрат на професійну правничу допомогу,
01 грудня 2025 року Тернівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області постановлено ухвалу (повний текст виготовлено 05.12.2025) про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в наслідок залиття квартири у зв`язку з повторною неявкою позивача та її представників в судове засідання на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
В судовому засіданні 01 грудня 2025 р. представник відповідача повідомила суд, що додатково буде подана заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
08 грудня 2025 року до суду надійшла заява від представника відповідача адвоката Севостьянової І.Г. про ухвалення додаткового рішення (ухвали) про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на користь відповідача ОСОБА_3 з позивача ОСОБА_2 в сумі 30 000 грн.
Заява обґрунтована наступним.
Відповідно до п.п. 4.1. п. 4 Договору про надання правничої допомоги від 09 квітня 2025 року, укладеного між адвокатом Севостьяновою І.Г. та відповідачем по справі ОСОБА_3 , гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін в розмірі:
- суд першої інстанції: якщо справа розглянута протягом 60 днів з дня відкриття провадження у справі, але не більше ніж 100 днів з дня відкриття провадження у справі розмірі 1500 гривень за годину роботи адвоката, якщо справа розглянута з порушенням строків, визначених статтею 275 ЦПК України та більше ніж 100 днів з дня відкриття провадження розмір гонорару адвоката становить 3000 гривень за годину роботи адвоката.
В акті виконаних робіт від 05 грудня 2025 року зазначено, що адвокат Севостьянова Ірина Григорівна, з однієї сторони «Виконавець» та ОСОБА_3 «Замовник» з другої сторони, відповідно договору про надання правничої допомоги від 09 квітня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, (справа № 215/7349/24), склали даний акт про наступне: «Виконавець» надав, а «Замовник» прийняв послуги:
- ознайомлення з матеріалами справи, консультація 01 год. 00 хв.;
- складання процесуальних документів до суду: 16.05.2025 клопотання про витребування доказів, клопотання про визнання доказів недопустимими; 27.05.2025 заява про визнання обов`язкової явки позивача; 22.10.2025 заперечення щодо дій судді; 30.11.2025 клопотання про долучення доказу щодо підтвердження неповажності причин відкладення розгляду справи адвокатом Зеркіним А.С.; 05.12.2025 заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу; - 04 год. 35 хв.; участь в судових засіданнях:
- 14.05.2025 час перебування адвоката в суді: 13:00 год. 14:40 год.,
- 27.05.2025 час перебування адвоката в суді: 12:00 год. 12:35 год.,
- 14.07.2025 час перебування адвоката в суді: 11:00 год. 11:15 год.,
- 04.09.2025 час перебування адвоката в суді: 13:00 год. 13:45 год.,
- 11.09.2025 час перебування адвоката в суді: 14:00 год. 14:10 год.,
- 23.10.2025 час перебування адвоката в суді: 11:30 год. 12:25 год.,
- 01.12.2025 час перебування адвоката в суді: 12:00 год. 12:35 год.,
а всього 7 судових засідань час перебування адвоката в суді 04 год. 25 хв.
Всього: 10 год. 00 хв. х 3 000 грн. = 30 000 грн.
До заяви про стягнення витрат на правничу допомогу на підтвердження сплати клієнтом «Замовником» адвокату «Виконавцю» 30 000 грн. по справі №215/7349/24 долучено:
-Договір про надання правничої допомоги від 09 квітня 2025 року;
-акт виконаних робіт від 05.12.2025 з описом наданих адвокатом Севостьяновою І.Г. відповідачу ОСОБА_3 правничої допомоги;
-квитанція ПриватБанк до платіжної інструкції на переказ готівки від 09.04.2025 №1.15993409.1 на суму 10 000 грн. отримувач ФОП ОСОБА_1 ;
-квитанція ПриватБанк до платіжної інструкції на переказ готівки від 15.05.2025 №2.134670169.1 на суму 10 000 грн. отримувач ФОП ОСОБА_1 ;
-квитанція ПриватБанк до платіжної інструкції на переказ готівки від 22.10.2025 №2.367119781.1 на суму 10 000 грн. отримувач ФОП ОСОБА_1 ;
-судові повістки на підтвердження часу перебування ОСОБА_1 в Тернівському районному суді міста Кривого Рогу;
-копія заперечень щодо дій судді Данилевського М.А. від 22.10.2025.
Стороною позивача адвокатом Зеркіним А.С. було подано до суду заперечення щодо заяви про ухвалення додаткового рішення, яке містить клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які представник позивача оцінює у 3000 грн., обґрунтовуючи це наступним.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи
Щодо описаних представником відповідача дій, направлених на надання правової допомоги адвокатом, зазначає наступне.
За текстом заяви, зокрема зазначено, що складання процесуальних документів до суду:
-16.05.2025 р. клопотання про витребування доказів, клопотання про визнання доказів недопустимими.
При розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом ч.1 ст.174 ЦПК України.
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву ч.2 ст.174 ЦПК України.
Як вбачається з матеріалів даної справи, відповідач, представник відповідача знехтували своїм процесуальним правом на подання відповідних заперечень до позовних вимог у формі відзиву (в порядку та строки встановлені судом, ЦПК України), наслідком чого стало штучне множення поданих документів, з метою штучного збільшення обсягу роботи (правової допомоги), що суперечить принципам, визначеним ЦПК України.
Таким чином, незнання або ж навмисне ігнорування положень ЦПК України, вплинуло на обсяг послуг представника відповідача, оскільки відсутність письмових заперечень (у формі відзиву на позовну заяву), по-перше, позбавило позивача можливості для «належної реакції» на такі заперечення, як це передбачено ст.174 ЦПК України, а по-друге, створило відповідні умови для збільшення обсягу поданих документів, а відповідно і вартості послуг адвоката.
Таким чином, подаючи відповідне клопотання (заяву) про визнання доказів недопустимими, представник відповідача підміняє функції судді, визначені для нього приписам ЦПК України, адже оцінка доказів, в тому числі на предмет їх допустимості є виключною прерогативою суду, що вказує на відсутність правових підстав для подання даного документу, включення його до загального обсягу правової (правничої) допомоги, з огляду на намагання представлення.
Окрім того, відповідне клопотання про витребування доказів (про перетин державного кордону України позивачем), подане представником відповідача, не може вважатися належним способом та засобом надання правової допомоги в рамках розгляду даної справи
-22.10.2025 р. заперечення щодо дій судді.
В запереченнях щодо дій судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Данилевського М.А. від 22.10.2025 відповідач ОСОБА_3 зазначала не лише свою незгоду з діями судді Данилевського М.А., а посилалась на неналежну поведінку представників позивача ОСОБА_2 : адвоката Пахомової Д.М. та адвоката Зеркіна А.С., яка напряму впливала на порушення строку розгляду справи.
Згідно до ст.214 ЦПК України у разі виникнення заперечень у будь-кого з учасників справи, а також свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів щодо дій головуючого ці заперечення заносяться до протоколу судового засідання і про їх прийняття чи відхилення суд постановляє ухвалу.
Натомість, дії представника відповідача були направлені виключно на штучне створення документообігу, з огляду на приписи ст. 214 ЦПК України, що вбачається з того, що відповідний документ було подано лише 22.10.2025, а сам документ за своєї суттю не містить жодних ґрунтовних посилань на будь-які дії головуючого судді, які не кореспондуються з приписами ЦПК України, тобто такий документ подано виключно для створення штучних підстав для збільшення обсягу роботи.
Окрім іншого, такий документ підписано та подано безпосередньо відповідачем, виходячи з текстового наповнення, вбачається доволі низький граматичний рівень, непослідовність при його складенні, відсутність мотивованих та ґрунтовних посилань на підстави для його подання, а також процесуальні наслідки подання такого документу, що вочевидь не притаманно особі, яка має статус адвоката (в розумінні ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність), тобто особі, обізнаній в порядку подання процесуальних документів, наслідків їх подання та форми. Тобто, вбачаються, що такий документ було складено безпосередньо відповідачем, в силу неналежної обізнаності з нормами ЦПК України.
-27.05.2025 р. заяви про визнання обов`язкової явки позивача.
При розгляді справи представником позивача було повідомлено про перебування позивача за межами території України, крім того, в матеріалах справи наявні докази перебування позивача у трудових правовідносинах з роботодавцем-нерезидентом України, а місце її праці територія Республіки Польща. З метою затягування розгляду справи в місцевому суді, забезпечення надмірного формалізму при розгляді даної справи, без належного фактичного обґрунтування таких дій, представником відповідача було подане клопотання, що стало наслідком штучного збільшення часу розгляду справи в суді першої інстанції, з огляду на необхідність залучення позивача (яка не є обізнаною в технічних особливостях) до участі в справі за допомогою відеоконференцзв`язку, оскільки представник відповідача обізнаний про неможливість явки позивача з наведених вище підстав.
Щодо положень п. 4.1 договору про надання правничої допомоги (гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін в розмірі: - суд першої інстанції: якщо справа розглянута протягом 60 днів з дня відкриття провадження у справі (стаття 275 ЦПК України), але не більше ніж 100 днів з дня відкриття провадження у справі розмірі 1500 гривень за годину роботи адвоката, якщо справа розглянута з порушенням строків, визначених статтею 275 ЦПК України та більше ніж 100 днів з дня відкриття провадження розмір гонорару адвоката становить 3000 гривень за годину роботи адвоката, починаючи з дати укладання договору) представник відповідача зазначив, що статтею 123 ЦПК України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Натомість, враховуючи приписи ЦПК України, відсутність об`єктивної можливості до впливу на перебіг процесуальних строків, вбачається, що положення Договору про надання правничої допомоги спотворюють об`єктивну неможливість впливу на перебіг строків, терміни розгляду справи, а також враховуючи вищеописані обставини, то вбачається, що систематична поведінка представника відповідача, направлена на затягування процесуальних строків розгляду справи, подання немотивованих документів, вчинення безпідставних дій, була направлена на збагачення, за рахунок обраного механізму регулювання правовідносин між адвокатом та клієнтом, а відтак є неприйнятною, та не може прийматися судом.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь, якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг
Крім того, таке розмежування вартості послуг адвоката, є кричущим порушенням правил адвокатської етики, адже вказує на надміру вмотивованість адвокатом до збільшення періоду розгляду справи, з метою збільшення розміру своїх послуг, що призводить до надмірного збагачення адвоката.
У відповідності до Правил адвокатської етики при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги наступні фактори: обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; необхідність виїзду у відрядження; важливість доручення для клієнта; роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.
Виходячи з вищевикладеного представник позивача просив зменшити розмір витрат на правову допомогу, яка підлягає стягненню з позивача до 3000 грн., з урахуванням принципу розумності, справедливості та пропорційності.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.12.2025 (повний текст виготовлено 05.12.2025) залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в наслідок залиття квартири у зв`язку з повторною неявкою позивача та її представників у судове засідання на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
За приписами ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу (ч. 6 ст. 142 ЦПК України).
За приписами частини 9 статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Аналіз наведених положень приводить до висновку, що для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, з`ясуванню підлягають обставини, які саме необґрунтовані дії позивача були здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема, чи діяв позивач недобросовісно, чи зловживав своїми правами.
Як вже зазначалось, у зв`язку з неявкою представників позивача та позивача в судові засідання, призначені на 23.10.2025 та 01.12.2025, ухвалою суду від 01.12.2025 у даній справі позов залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.
Так, відповідно до ч.5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
При цьому, згідно з ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Частинами першою та третьою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом частини п`ятої статті 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
До необґрунтованих дій позивача відноситься саме неявка представника позивача, який був належним чином повідомлений про розгляд справи та повторно не з`явився в судові засідання, що призвело до затягування розгляду справи, втрату інтересу сторони позивача до розгляду даної справи по суті.
Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14.01.2021 у справі № 521/3011/18 було зазначено, що: «З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами».
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При цьому, представником відповідача вказано, що дії позивача, неявка в судове засідання повноважного представника позивача, належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи, у разі неподання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності та неповідомленням причин такої неявки можуть кваліфікуватися як необґрунтовані в розумінні ч. 5 ст. 142 ЦПК України, незалежного від того, чи визнавалась обов`язковою явка учасників судового процесу в судове засідання.
Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на: 1) професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За приписами частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.
Адвокатом Севостьяновою І.Г. надано суду відповідні документи, що підтверджують здійснення нею представництва Волощук Т.В. відповідно до договору про надання правничої допомоги, докази перерахування коштів згідно акту виконаних робіт. Перерахування коштів від імені відповідача ОСОБА_3 на рахунки ФОП ОСОБА_1 , яка одночасно є адвокатом (РНОКПП НОМЕР_1 ФОП та адвоката співпадають), свідчить про те, що відповідачем здійснено відповідні витратити на правову допомогу, а перерахування коштів фізичній особі-підприємцю (а не адвокату) не можуть свідчити про ненадання правової допомоги ОСОБА_3 . Тому суд приймає ці квитанція ПриватБанк до платіжних інструкції на переказ готівки від імені ОСОБА_3 - ФОП ОСОБА_1 як належний доказ сплати відповідачем адвокату Севостьяновій І.Г. коштів за надання правової допомоги.
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.
Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.
Оцінюючи дії позивача на предмет обґрунтованості (необґрунтованості), суд виходить з того, що право на судовий захист гарантовано позивачу Конституцією України. Проте реалізація такого права позивачем у будь-якому випадку зачіпає та має вплив на права та інтереси особи, визначеної ним у цьому випадку в якості відповідача. Отримавши звернений до себе позов, відповідач цілком логічно з метою ефективного захисту своїх прав змушений був звертатися за професійною правничою допомогою адвоката, яка є оплачуваною працею і така оплата здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначає, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Проаналізувавши вартість і обсяг наданих позивачу юридичних послуг та виконаних робіт у даній справі №215/7349/24 зважаючи на її складність в контексті пред`явлених вимог та кількість поданих представниками процесуальних документів, ціну позову, а також час, який необхідний адвокату на їх підготовку та прийняття участі у розгляді справи, суд дійшов до висновку, що сума витрат на правничу допомогу визначена у заяві про ухвалення додаткового рішення у розмірі 30 000,00 грн. є необґрунтованою та не відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушений був понести відповідач у цій справі.
Отже, виходячи з обставин справи, які склалися у даному випадку, категорії спору, фінансового стану і статусу обох сторін у спірних правовідносинах, обсягу фактично наданих відповідачу послуг з правової допомоги та заперечень сторони позивача в контексті положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження на переконання суду, стягнення судових витрат, понесених відповідачем у вказаній справі у розмірі 30 000,00 грн. є неспівмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт в інтересах відповідача, а також часом, витраченим на їх виконання, а тому не відповідає критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та справедливості розміру отриманих коштів.
Водночас, суд не погоджується з позицією представника позивача адвоката Зеркіна А.С. про стягнення з позивача витрат в сумі 3000 грн., з урахуванням того, що підставою для залишення позову без розгляду стали саме дії сторони позивача, які зловживали своїми процесуальними правами двічі не з`явившись у судові засідання без поважних причин.
Враховуючи наявність підстав для зменшення розміру суми судових витрат суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідача підлягає стягненню компенсація понесених ним судових витрат на правничу допомогу, пов`язаних із розглядом цивільної справи в розмірі 7 000,00 грн.
Розмір такого стягнення судових витрат є пропорційним, розумним та справедливим, яке при цьому не порушуватиме права учасника справи на отримання коштів, які він змушений затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
При цьому суд керується висновками та рекомендаціями ЄСПЛ, висловлених в рішенні Суду у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, в п.58 якого зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Інші доводи заяви представника відповідача зводяться до незгоди із судовим рішенням, яким залишено позов без розгляду, а тому не є предметом розгляду заяви про стягнення витрат на правову допомогу.
Враховуючи наведене вище, суд дійшов до висновку про часткову обґрунтованість заяви про ухвалення додаткової ухвали щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідача у вказаній цивільній справі та наявність правових підстав для часткового задоволення заяви.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 137, 141,142, 257, 261, 353 ЦПК України, суд
Заяву представника відповідача Севостьянової І.Г. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати понесені на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом цивільної справи №215/7349/24, в розмірі 7 000,00 (сім тисяч) грн.
Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 25.12.2025.

Суддя: