Справа № 595/27/25
Провадження № 2-о/595/43/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2025

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Содоморою Р.О.,

при секретарі Присташ П.Р.,

з участю представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернулася до Бучацького районного суду Тернопільської області із заявою про видачу обмежувального припису відносно її чоловіка ОСОБА_3 , в якій просить встановити заходи тимчасового обмеження прав та покласти на нього терміном на 6 (шість) місяців, а саме: заборонити йому перебувати в місці спільного проживання (перебування0 з постраждалою ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 ; заборони йому наближатися на відстань ближче 100 м до місця фактичного проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 ; заборонити йому особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися; заборони вести листування, телефонні переговори ( в тому числі надсилати смс-повідомлення) з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 посилається на те, що між нею та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб 07.06.2009 року. Від шлюбу у них є троє спільних дітей : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Перебуваючи у шлюбі заявниця неодноразово потерпала від психологічного та фізичного насильства зі сторони ОСОБА_3 , зокрема образ нецензурними словами, погрозами побиттям, застосуванням фізичної сили, знущаннями, тощо. Зазначає, що 11 жовтня 2017 року ОСОБА_3 вчинив відносно неї насильство в сім`ї, згідно постанови Бучацького районного суду від 18.10.2017 №595/1503/17 звільнений від адміністративної відповідальності. 12 січня 2024 року ОСОБА_3 вчинив насильство фізичного та психологічного характеру відносно ОСОБА_2 , за що притягнутий до адміністративної відповідальності згідно постанови Бучацького районного суду від 23.01.2024 №595/159/24. Рішенням Бучацького районного суду від 30.01.2024 №595/2340/23 шлюб між ними розірвано в судовому порядку з вищезазначених причин. 11 серпня 2024 року ОСОБА_3 винив насильство психологічного характеру відносно заявниці, згідно постанови Бучацького районного суду від 20.08.2024 №595/1372/24 до адміністративної відповідальності його не притягнуто. 02 грудня 2024 року ОСОБА_3 вчинено домашнє насильство психологічного характеру стосовно ОСОБА_2 , про що складено протокол про адміністративне правопорушення ВАД №280778 від 02.12.2024 та Терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №333268 від 02.12.2024. На підставі вищенаведеного просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 09 січня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 10 січня 2025 року.

Представник заявниці ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву про видачу обмежувального припису підтримала та просила задовольнити.

У судове засідання заінтересована особа ОСОБА_3 не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, зокрема шляхом направлення судової повістки про виклик до суду, що підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Заслухавши представника заявника, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвали шлюб у судовому порядку, що підтверджується рішенням суду від 30.01.2024 №595/2340/23.

Заявниця та заінтересована особа проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 про що свідчить довідка про склад сім`ї №238, видана Бучацькою міською радою Тернопільської області 16 грудня 2025 року. Разом із ними проживають діти: дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до пункту першого частини першої статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з п. 3 ч. 1ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч. 1ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з п. 2, 7 ч. 2ст. 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Відповідно до п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону, оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України, передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, що розглядається, встановлено, що між сторонами виникають конфлікти.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство відносно ОСОБА_2 11.10.2017 року, проте постановою Бучацького районного суду від 18.10.2017 року №595/1503/17 його звільнено від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю вчиненого.

Постановою суду від 23.01.2024 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1, ст. 173-2 КУпАП, згідно протоколу від 12.01.2024.

11.08.2024 року відносно ОСОБА_3 було складено протокол про вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_2 , проте постановою Бучацького районного суду від 20.08.2024 року №595/1372/24 провадження у справі закрито у зв`язку із відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до копії термінового заборонного припису стосовно кривдника серія АА №333268 від 02.12.2024 року, винесеного Ст.ДОП ВП №2 (м. Бучач) Маценко М.Й. стосовно ОСОБА_3 , у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства психологічного характеру, застосовано до кривдника такі заходи заборонного припису: заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 10 діб з 14 год. 30 хв. 02.12.2024 року до 14 год. 30 хв. 12.12.2024 року.

Необхідність видачі обмежувального припису заявник аргументувала вчиненням щодо неї психологічного та фізичного насильства.

Сам факт звернення ОСОБА_2 до правоохоронних органів свідчить про наявність побутових конфліктів між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що ОСОБА_3 вчиняв щодо неї насильство, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Викладені у вищевказаному терміновому заборонному приписі стосовно кривдника від 02.12.2024 року, не можуть бути безумовною підставою для застосування спеціального заходу у вигляді обмежувального припису щодо ОСОБА_3 .

Притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 23.01.2024 згідно постанови суду по справі №595/159/24 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, згідно протоколу від 12.01.2024 не свідчить про систематичність, що є обов`язковою умовою застосування обмежувального припису.

Проаналізувавши надані суду докази можна зробити висновок, що дійсно ОСОБА_2 неодноразово зверталася з заявами до органів Національної поліції України з приводу фактів психологічного та фізичного насильства з боку колишнього чоловіка, проте деякі з них не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Наразі заявниця не надала суду доказів, на підставі яких можна зробити висновки про наявність ризиків продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві з боку ОСОБА_3 .З огляду на висновки суду про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявник була звільнена при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 258,260,350-6 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Р. О. Содомора