ЄУН № 932/35/25
Провадження № 2/201/2539/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року м. Дніпро

Суддя Соборного районного суду міста Дніпра Покопцева Д.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника-адвоката Козіну А.М. звернулася до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк», Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) про визнання права власності.

В обґрунтуванні позову зазначено, що 11.02.2019р. між нею, ОСОБА_1 , та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір фінансового лізингу № DNFOA100000742, згідно умов якого лізингодавець зобов`язується набути у власність вказаний лізингоодержувачем транспортний засіб і надати лізингоодержувачу це майно за плату в тимчасове користування. у відповідності до п.11.2 договору сторони дійшли згоди про те, що протягом 10 (десяти) робочих днів з дня закінчення строку лізингу, при обов`язкових умовах сплати лізингоодержувачем повному обсязі заборгованості, сплати можливих штрафних санкцій та відшкодування витрат, збитків лізингодавцю, та при обов`язковій відсутності відмови лізингодавця від договору (розірвання договору) відповідно до умов чинного законодавства, лізингодавець зобов`язаний підписати акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності. право власності на предмет лізингу переходить від лізингодавця до лізингоодержувача в момент підписання уповноваженими представниками сторін на скріплення печаткою лізингодавця акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності, але не раніше ніж через один рік, починаючи з дати підписання сторонами акту.

Листом № 20.1.0.0.0/7-231114/18007 від 16.11.2023р. АТ КБ «Приватбанк» повідомив позивачу про повне виконання зобов`язання по погашенню авто за Договором фінансового лізингу.

На виконання договору фінансового лізингу № DNFOA100000742 від 11.02.2019р. у зв`язку з його повним виконанням 14.11.2023р. між позивачкою та АТ КБ «Приватбанк» було укладено Договір № б/н купівлі-продажу предмету лізингу. Предметом зазначеного договору купівлі-продажу предмету лізингу є транспортний засіб, а саме автомобіль марки «КIA RIO» (Vin номер НОМЕР_1 , рік випуску 2013). У відповідності до умов Договору купівлі-продажу предмету лізингу АТ КБ «Приватбанк» зобов`язується передати у власність позивачці товар, а саме автомобіль «КIA RIO» (Vin номер НОМЕР_1 , рік випуску 2013), а позивачка зобов`язується прийняти товар на умовах визначених цим договором.

На виконання умов договору купівлі-продажу предмету лізингу між сторонами складено Акт приймання-передачі транспортного засобу № DNООA100000742 від 14.11.2023р., згідно якого здійснено приймання-передача транспортного засобу «КIA RIO», кузов № НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) НОМЕР_2 видане ТСЦ 1241.

Також між позивачкою та АТ КБ «Приватбанк» підписано акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу від 14.11.2023р. № DNООA100000742, де зазначено про те, що предмет лізингу - автомобіль марки «КIA RIO», кузов № НОМЕР_1 разом з відповідними документами передано у власність лізингоодержувачу.

В грудні 2024 року позивачка звернулася до Головного сервісного центру МВС Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (Філія ГСЦ МВС) Територіальний Сервісний центр МВС №1242 (ТСЦ МВС №1242) з питань реєстрації транспортного засобу, автомобіля марки «КІА RIO», державний номер НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_1 , проте їй було відмовлено у перереєстрації транспортного засобу у зв`язку з тим, що АТ КБ «Приватбанк» значиться в Єдиному реєстрі боржників Державному реєстрі боржників.

Таким чином, вказаний автомобіль перебуває в користуванні і володінні позивачки, оскільки був переданий їй за умовами договору купівлі-продажу предмету лізингу на підставі акту приймання-передачі транспортного засобу № DNООA100000742 від 14.11.2023р.

Позивачка фактично відкрито та безперервно володіє рухомим майном, не порушуючи права та інтереси будь-яких інших осіб. Згідно Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 04.12.2024 сам автомобіль не знаходиться під арештом, забороною тощо. Але при цьому розпоряджатись цим майном позивачка не має можливості, в зв`язку з чим, вимушена звернутися з позовною заявою до суду.

На підставі викладеного, просить визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на автомобіль марки «КІА RIO», державний номер НОМЕР_3 , 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 ; зобов`язати Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) здійснити перереєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «КІА RIO», державний номер НОМЕР_3 , 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 на нового власника ОСОБА_1 .

Представником відповідача ОСОБА_2 АТ КБ «Приватбанк» в порядку ст. 178 ЦПК України був поданий відзив, в якому остання зазначила, що право власності позивачки на транспортний засіб жодним чином відповідачем не оспорюється та в жодний спосіб не порушується. Всі документи, які були необхідні для перереєстрації автомобіля з боку банку було підписано та передано позивачці. Судова практика стосовно моменту переходу права власності на автомобіль сформована в тій частині, що право власності на транспортний засіб виникає з моменту передачі майна від відчужувача до набувача, що в даній справі мало місце 14.11.2023р. і не заперечується сторонами у справі. Вважає, що позивачкою обрано неефективний спосіб захисту шляхом визнання права власності на спірне майно, оскільки як вбачається з позовної заяви, саме сервісним центром відмовлено позивачці у перереєстрації права власності на транспортний засіб, таким чином державний орган не визнав права власності позивача на підставі поданих нею документів. В цей час, факт такої відмови жодним чином не спростовує чинність поданих документів та факт переходу права власності. В такому разі позивачкою визначено неналежного відповідача, оскільки між ними відсутній предмет спору, відповідач прав позивачки не порушував, не оспорював, в реєстрації не відмовляв. Доказів порушених або невизнаних прав позивача з боку АТ КБ « Приватбанк» у матеріалах справі та позовній заяві відсутні

Просить відмовити у задоволенні позову.

Представником позивачки-адвокатом Козіною А.М. подана відповідь на відзив у відповідності до ст. 179 ЦПК України, в якій вказано, що дійсно, автомобіль був переданий у власність позивачки на підставі Акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу від 14.11.2023р., Акту приймання-передачі транспортного засобу від 14.11.2023р. та Договору купівлі-продажу предмета лізингу від 14.11.2023р., втім означена передача не призвела до реєстрації автомобіля за позивачкою, що обмежує останню у користуванні своїм правом, передбаченим законом, оскільки за даними реєстрів МВС власником вказаного автомобіля є відповідач АТ КБ «Приватбанк» - боржник. Враховуючи викладене, фактично існують перешкоди з боку банка АТ КБ «Приватбанк» у реалізації позивачкою свого права власності, а отже таке право позивачки фактично не визнається відповідачем АТ КБ «Приватбанк».

Крім того, не погоджується з доводами відповідача щодо неефективного обрання способу захисту, оскільки наявність інформації про банк у реєстрі боржників стала підставою для відмови у реєстрації автомобіля за позивачкою та АТ КБ «Приватбанк» фактично здійснюються перешкоди у користуванні правом власності позивачки, а отже позивачкою обрано правильний спосіб захисту порушеного права.

Суд вирішує справу за наявними матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Встановлені наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 11.02.2019р. між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу № DNООA100000742.

Предметом зазначеного договору, згідно Додатку №1 до договору фінансового лізингу (специфікації), є транспортний засіб, а саме автомобіль марки KIA RIO, 2013 року випуску, номер кузова (шасі): НОМЕР_1 , ціна якого визначена в сумі 231 000 грн. У відповідності до умов вказаного договору АТ КБ «Приватбанк» зобов`язувалось придбати, зареєструвати у відповідних органах реєстрації та передати позивачу у користування транспортний засіб, а позивач зобов`язався сплатити на це передбачені договором лізингові платежі, згідно погодженого сторонами графіку платежів.

Згідно до п.14.2 ст. 14 Договору, строк лізингу складає 60 місяців.

14.11.2023р. між АТ КБ «Приватбанк» (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем) укладено договір купівлі-продажу предмету лізингу.

Відповідно до пункту 1.1. цього договору, у зв`язку із повним розрахунком між покупцем та продавцем лізингу шляхом виплати покупцем усієї вартості предмету лізингу за договором лізингу, продавець зобов`язується передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти його на умовах, визначених цим Договором.

Згідно пункту 2.3 договору купівлі-продажу предмету лізингу покупець зобов`язаний у десятиденний строк з дня підписання цього договору здійснити перереєстрацію товару на своє ім`я.

Відповідно до Акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу, АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 засвідчили, що всі зобов`язання сторін відповідно до договору № DNООA100000742 було належним чином виконано, претензій стосовно договору та зобов`язань за ним сторони не мають. Лізингоодержувач повністю сплатив лізингодавцю всі належні до сплати платежі за договором. Предмет лізингу автомобіль KIA RIO, номер кузова: НОМЕР_1 , разом з відповідними документами передано у власність лізингоодержувачу.

14.11.2023р. АТ КБ «Приватбанк» видано наказ про проведення перереєстрації транспортного засобу марки KIA RIO, номер кузова: НОМЕР_1 , зняти зазначений автомобіль з балансу банку для подальшої перереєстрації ОСОБА_1 та доручено здійснити перереєстрацію.

17.12.2024р. відповіддю РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях, ОСОБА_1 було відмовлено у перереєстрації транспортного засобу у зв`язку з тим, що АТ КБ «Приватбанк» значиться в Єдиному реєстрі боржників. При відмові ТЦС МВС керується п. 15 Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 07 вересня 1998 року № 1388.

Крім того, відповідно до Витягу про реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 04.12.2024р., на автомобіль марки KIA RIO, номер кузова: НОМЕР_1 існують відомості про обтяження, а саме всі типи обтяжень.

Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

В силу ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (не прямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ст. 807 ЦК України, предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Згідно із положеннями статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону.

Відповідно дост.41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України врегульовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух» та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (надалі - Порядок), затверджених постановою КМУ № 1388 від 07.09.1998р. (надалі - Порядок), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Пункт 1 Порядку передбачає, що на території України встановлено єдину процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі ТЗ), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Згідно з пунктом 8 цього Порядку державна реєстрація ТЗ проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі правомірність придбання) ТЗ, відповідність конструкції ТЗ установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів здійснюється за місцем звернення власника або його уповноваженої особи незалежно від місця реєстрації (проживання) фізичної особи чи місцезнаходження юридичної особи. При цьому в реєстраційних документах зазначається місце реєстрації (проживання) фізичної особи (для внутрішньо переміщених осіб - місце проживання на підставі відповідних документів) або місцезнаходження та стоянки юридичної особи, за якою реєструється транспортний засіб (пункт 24 Порядку).

Перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або непридатного для користування, зміни їх власників, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власників-юридичних осіб, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери (п.33 Порядку).

Згідно з Положенням про територіальний сервісний центр МВС на них покладено повноваження щодо скасування в установленому законодавством України порядку реєстрації/обліку транспортних засобів.

Стаття 34 Закону України «Про дорожній рух» передбачає, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Комплекс заходів, пов`язаних з проведенням державної реєстрації (перереєстрації) та зняттям з обліку призначених для експлуатації на вулично-шляховій мережі загального користування транспортних засобів усіх типів здійснюють територіальні сервісні центри МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях, як структурні підрозділи територіального органу МВС Головного сервісного центру МВС.

Таким чином, регіональні сервісні центри проводять комплекс заходів, пов`язаних з проведенням державної реєстрації (перереєстрації) та зняттям з обліку транспортних засобів.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1.ст.4 ЦПК України).

Згідно з вимогами ст.ст.76, 78, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який нерозривно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу у відповідних органах.

Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 166/817/22.

Як встановлено судом, автомобіль марки KIA RIO, 2013 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , перебуває в користуванні і володінні позивачки, оскільки був переданий їй за умовами договору фінансового лізингу після його підписання, але розпоряджатись цим майном позивачка не має можливості.

У судовому засіданні встановлено, що відповідачем АТ КБ «Приватбанк» не заперечується право власності позивачки на транспортний засіб, оскільки позивачкою у повному обсязі виконані умови договору лізингу перед відповідачем. Сам відповідач вчинив усі необхідні дії для перереєстрації транспортного засобу за позивачкою, зокрема видав усі документи, які вимагалися для такої перереєстрації.

Однак, при зверненні до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях з метою реєстрації транспортного засобу позивачці відмовлено у перереєстрації транспортного засобу у зв`язку з тим, що АТ КБ «Приватбанк» значиться в Єдиному реєстрі боржників.

З системного аналізу наведених правових норм чинного законодавства слідує, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків та проводиться з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг".

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що згідно статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (не прямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону.

Згідно статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України врегульовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України "Про дорожній рух" та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (надалі - Порядок), затверджених постановою КМУ № 1388 від 07 вересня 1998 року(надалі - Порядок), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Пункт 1 Порядку передбачає, що на території України встановлено єдину процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі ТЗ), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Згідно з пунктом 8 цього Порядку державна реєстрація ТЗ проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі правомірність придбання) ТЗ, відповідність конструкції ТЗ установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів здійснюється за місцем звернення власника або його уповноваженої особи незалежно від місця реєстрації (проживання) фізичної особи чи місцезнаходження юридичної особи. При цьому в реєстраційних документах зазначається місце реєстрації (проживання) фізичної особи (для внутрішньо переміщених осіб - місце проживання на підставі відповідних документів) або місцезнаходження та стоянки юридичної особи, за якою реєструється транспортний засіб (пункт 24 Порядку).

Перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або непридатного для користування, зміни їх власників, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власників-юридичних осіб, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери (п.33 Порядку).

Згідно з Положенням про територіальний сервісний центр МВС на них покладено повноваження щодо скасування в установленому законодавством України порядку реєстрації/обліку транспортних засобів.

Стаття 34 Закону України "Про дорожній рух" передбачає, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Комплекс заходів, пов`язаних з проведенням державної реєстрації (перереєстрації) та зняттям з обліку призначених для експлуатації на вулично-шляховій мережі загального користування транспортних засобів усіх типів здійснюють територіальні сервісні центри МВС у Дніпропетровській області, як структурні підрозділи територіального органу МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС).

Таким чином, регіональні сервісні центри проводять комплекс заходів, пов`язаних з проведенням державної реєстрації (перереєстрації) та зняттям з обліку транспортних засобів.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Згідно з вимогами статей 76, 78, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який нерозривно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу у відповідних органах.

Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 166/817/22.

З системного аналізу наведених вище правових норм чинного законодавства слідує, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків та проводиться з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому як ефективний спосіб слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №338/180/17, від 11.09.2018 року у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 року у справі №569/17272/15-ц.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 22.09.2020 року у справі №910/3009/18, від 19.01.2021 року у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 року у справі №910/2861/18).

Велика Палата Верховного суду у постанові від 12.03.2019 року у справі № 911/3594/17 зробила висновок, що за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно.

Виходячи з системного аналізу підстав поданого позову у взаємозв`язку з обставинами справи та обраним позивачем способом захисту порушеного права, суд зауважує, що обставини наявності відповідача в Єдиному реєстрі боржників для даного спору щодо визнання права власності на транспортний засіб не мають правового значення, оскільки перереєстрація права власності на користь лізингоодержувача не може бути обмежена жодною третьою особою та у спірних правовідносинах визначальним є виконання умов договорів фінансового лізингу як правомірна підстава набуття позивачем права власності.

Таким чином, встановивши, що сторонами виконано умови Договору фінансового лізингу, складено і підписано акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу, укладено договір купівлі-продажу предмету лізингу, оформлено акт приймання-передачі транспортного засобу, а відтак право власності на автомобіль мало перейти до позивача, слід дійти висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності на автомобіль.

Водночас, згідно статті 34 Закону України "Про дорожній рух", у разі звернення особи, яка внесена до Єдиного реєстру боржників, для здійснення перереєстрації, зняття з обліку транспортного засобу з метою його відчуження територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України зобов`язані відмовити у вчиненні реєстраційної дії, про що не пізніше наступного робочого дня повідомити зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця із зазначенням відомостей про такий транспортний засіб.

Пунктом 15 Порядку №1388 визначено, що у разі надходження до сервісного центру МВС звернення щодо транспортного засобу, відомості про власника якого містяться в Єдиному реєстрі боржників, перереєстрація транспортного засобу не здійснюється, крім випадків, коли: перереєстрація транспортного засобу не пов`язана з його відчуженням; транспортний засіб придбано на електронному аукціоні в порядку, установленому статтею 61 Закону України "Про виконавче провадження"; транспортний засіб отримано в рахунок погашення боргу в порядку, установленому статтею 61 Закону України "Про виконавче провадження"; транспортний засіб придбано в порядку, установленому статтею 30 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"; транспортний засіб безоплатно отримано відповідно до пункту 14 Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 р. №985.

Перереєстрація транспортного засобу на підставі договору фінансового лізингу не підпадає під виключення зазначені в п. 15 Порядку 1388.

При цьому суд вважає за потрібне зауважити, що Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) у цій справі є неналежним відповідачем, оскільки як реєстратор не є суб`єктом правовідносин, що склалися між позивачкою та банком, а тому в задоволенні вимог до цього відповідача слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 11, 12, 13, 76, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) про визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки KIA RIO, державний номер НОМЕР_5 , 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Відмовити у задоволенні позову до Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) за неналежністю відповідача.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду впродовж 30 днів.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: АТ КБ «ПРИВАТБАНК», , місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д.

Відповідач: Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях, , місцезнаходження: 49041, м. Дніпро, пр. Праці, буд. 16.

Суддя: Д.О. Покопцева