Справа № 309/3640/25
Провадження № 2/309/1343/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого-судді Лук`янової О.В.

за участю: секретаря судового засідання Пилип Д.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачки, посилаючись на те, що:

-позивачка з відповідачем з 22 листопада 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано рішенням Хустського районного суду від 24 вересня 2025 року;

-від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-сторони тривалий час не проживають разом, а діти сторін за спільною згодою проживають разом з матір`ю в будинку її батьків;

-відповідач усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей і позивачка не в змозі самостійно забезпечити їм належний спосіб життя;

-при цьому відповідач офіційно працевлаштований в ДП «Ламелла», отримує заробітну плату в середньому 20000грн. на місяць, що підтверджується довідкою про доходи, виданою ДП «Ламелла»;

-відповідач ОСОБА_3 є молодою за віком людиною, не має інших утриманців, окрім неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та відмовляється в добровільному порядку від сплати коштів на їх утримання, незважаючи на те, що утримання дітей потребує значних коштів і, відповідно до вимог ст.180 СК України, такий обов`язок покладається на батьків у рівній мірі,

звернулася до суду з позовом та просить: стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дітьми повнолітнього віку.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2. не з`явилися. Представник позивачки ОСОБА_2 подала до суду заяву /а.с.20-21, 31/, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та просила розглянути справу в її відсутність та в відсутність позивачки.

Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином /а.с.29-30/, про причини неявки суд не повідомляв.

Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити в відсутність позивачки, її представника та відповідача, без фіксування судового процесу.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони з 22 листопада 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано рішенням Хустського районного суду від 24 вересня 2025 року /а.с.9-10/.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.11-12/, які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні /а.с.13-15/.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України.

Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст.7 СК України: при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства": кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини.

При цьому, статтею 183 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно з вказаною статтею СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Оскільки на теперішній час неповнолітні діти сторін проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні, заперечень щодо чого відповідач не надав, то суд вважає, що позивачка має право на отримання аліментів від батька дітей, який повинен виконувати свій обов`язок щодо їх утримання належним чином.

Відповідно до ст.12 ЦПК України: цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.81 ЦПК України: учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України: доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вказала позивачка у своєму позові: відповідач є працездатним, у нього відсутні проблеми із здоров`ям, які б перешкоджали йому працювати, інших неповнолітніх дітей чи утриманців у нього немає, також відсутні інші істотні обставини, які б перешкоджали йому утримувати дітей.

Відповідач відзиву на позов та ніяких доказів по суті позову суду не надав.

Відтак суд визначає розмір аліментів у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) батька щомісячно до досягнення дітьми повноліття, оскільки такий розмір відповідає встановленому ч.5 ст.183 СК України мінімальному рекомендованому розміру аліментів на двох дітей і відповідачем жодним чином не спростована можливість надання утримання дітей в такому розмірі. Такий розмір аліментів відповідає вимогам закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, адже такий розмір забезпечить необхідний мінімум для існування дітей, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дітей.

З врахуванням принципу співмірності, розумності аліменти у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) батька відповідатимуть інтересам дітей і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.

Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211грн.20коп., від сплати якого позивачка звільнена.

Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.12, 13, 81, 141, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 268, 273, 354-355, 430 ЦПК України, ст.180-184 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 /місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 /, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 /місце знаходження: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 /, до ОСОБА_3 /місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_3 / про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення ними повноліття, починаючи з 9 жовтня 2025 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати в розмірі 1211грн.20коп..

Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Повне судове рішення складено 2 грудня 2025 року.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та /або/ обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково до Закарпатського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи /вирішення питання/ без повідомлення /виклику/ учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хустського

районного суду: О.В.Лук`янова