Справа № 203/5005/25
Провадження № 4-с/0203/37/2025
УХВАЛА

13 жовтня 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра в залі суду в місті Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Клімової Н.А.,

за участі:

представника заявника (боржника) Іванової А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою представника скаржника (боржника) ОСОБА_1 адвоката Іванової Аліни Євгенівни на бездіяльність начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: Акціонерне товариство «Універсал Банк»,

ВСТАНОВИВ:

21.07.2025 року до Центрального районного суду міста Дніпра надійшла скарга представника скаржника (боржника) ОСОБА_1 адвоката Іванової Аліни Євгенівни (далі заявник, скаржник, представник заявника, скаржника, відповідно) на бездіяльність начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: Акціонерне товариство «Універсал Банк», в якій заявник просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Вячеслава Шевченка щодо нескасування арешту з нерухомого майна у розмірі 3/8 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного постановою про відкриття виконавчого провадження №17527498 від 12.02.2010 року Кіровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, В13;

- зобов`язати Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з нерухомого майна та заборону відчуження об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер 10058349, зареєстрований 21.07.2010 року 14:21:19, реєстратором Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 49005, Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вулиця Чернишевського, 32, підстава обтяження постанова про відкриття виконавчого провадження, ВП №17527498, 12.02.2010 року, Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, В13, об`єкт обтяження 3/8 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- припинити обтяження шляхом виключення відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запису про заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 10058349, зареєстрований 21 липня 2010 року, реєстратором Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 49005, Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вулиця Чернишевського, 32, тип обтяження: арешт нерухомого майна, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, ВП №17527498, 12.02.2010 року, Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, В13, об`єкт обтяження: інше, 3/8 квартири, адреса: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог скарги заявник вказала, що 08.07.2025 року на електронну адресу адвоката Іванової А.Є. в інтересах ОСОБА_1 надійшов лист про розгляд клопотання, відповідно до якого їй було відмовлено у винесенні постанови про зняття арешту з майна в межах виконавчого провадження №17527498 та вчинення дій щодо припинення обтяження за №10058349. Проте заявник вважає, що оскільки досі фактично існує накладений арешт на майно, що перебуває у приватній власності ОСОБА_1 , і який перешкоджає у реалізації її прав на майно, яке знаходиться у її власності, то такий арешт є безпідставним і необґрунтованим з боку виконавчої служби, підлягає скасуванню. Виконавче провадження закінчене, знищене, у зв`язку із термінами зберігання, проте досі наявний арешт на частку у нерухомому майні, який порушує права скаржника на вільне володіння, користування, розпорядження майном, та і те, що вона не має можливості оформити спадщину після смерті батька, а у подальшому розпоряджатися спадковим майном у повному обсязі.

Заявник вважає, що державний виконавець після винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу повинен був скасувати арешт, накладений постановою від 12.02.2010 року. Хоча постанова про повернення виконавчого документа стягувачу була винесена 18.09.2015 року, тобто майже 10 років тому в порядку п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент накладення арешту на майно. ПАТ «Універсал Банк» більше жодного разу не звертався з примусовим виконанням судового наказу, пропустив строк для пред`явлення його до виконання. На момент подання скарги виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 у Першому Правобережному відділі державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) не перебувають, що вказує на незаконність перебування майна під арештом, що унеможливлює звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку.

Крім того, заявник вказала, що наявність протягом досить тривалого часу арешту, починаючи з 12.02.2010 року, тобто більше 15-ти років, накладеного державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за умови відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Тому заявник звернулась до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця щодо незняття арешту з майна.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2025 року, судову справу №203/5005/25, провадження №4-с/0203/37/2025, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М. та передано канцелярією суду 30.07.2025 року.

Ухвалою суду від 30.07.2025 року було відкрито провадження у справі, призначено скаргу до розгляду у судовому засіданні, зобов`язано Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надати для огляду в судове засідання матеріали виконавчого провадження №17527498 або надіслати належним чином засвідчені копії (за відсутності повідомити суд).

21.08.2025 року засобами електронного зв`язку та 25.08.2025 року поштою начальник Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко В. направив на адресу суду лист разом з доданими до нього документами на виконання ухвали суду від 30.07.2025 року «Про надання інформації та копій документів», відповідно до якого повідомив суд про те, що перевіркою відомостей з АСВП встановлено, що на примусовому виконанні Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області у період з 12.02.2010 року по 18.09.2015 року перебувало виконавче провадження №17527498 з примусового виконання судового наказу №2н-1418, виданого 28.12.2009 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» грошових коштів у розмірі 73635,63 грн.

Так, 18.09.2015 року старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Астаркіною Є.П (не діє), керуючись п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, яка діяла на момент вчинення виконавчої дії), було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5 (Порядок діяв на момент завершення виконавчого провадження та передачі матеріалів ВП до архіву, наразі Порядок втратив чинність), а матеріали виконавчого провадження №17527498 знищені за терміном зберігання. Відомості про виконавче провадження №17527498 перебувають у спеціальному розділі АСВП.

У чергове судове засідання, призначене на 13.10.2025 року, з`явилась представник заявника.

Державний виконавець та представник стягувача у судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши думку представника заявника, на підставі положень ст. ст. 128, 223, 450 ЦПК України розглянув скаргу за відсутності державного виконавця та представника стягувача.

Під час судового засідання представник заявника підтримала вимоги скарги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, підстави звернення до суду із скаргою пояснила суду таким чином, як про це вказано вище. Також представник заявника вказала, що заявник не отримувала судовий наказ про стягнення з неї заборгованості, а під час виконавчого провадження державний виконавець не знайшов майно, проте наклав арешт на майно, який досі не знятий. Це перешкоджає заявнику, яка вважається боржником у виконавчому провадженні, оформити спадщину після смерті батька. Водночас заборгованість не погашена, судовий наказ не скасований, хоча стягувач повторно не звертався до державного виконавця щодо примусового виконання судового наказу, а виконавче провадження наразі знищене. При цьому представник заявника пояснила, що ОСОБА_1 зверталась до суду із позовом про зняття арешту, проте ухвалою суду їй було відмовлено у відкритті провадження, справа №203/2485/25.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши норми ЦПК України, чинного законодавства України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, 17527498, від 12.02.2010 року, винесеної Кіровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ, В13, був накладений арешт на нерухоме майно, об`єкт обтяження: інше, 3/8 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження: 10058349.

Відповідно до листа Першого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 22.10.2024 року за вих. №144928, за даними АСВП (спецпідрозділ) на виконанні відділу перебувало виконавче провадження №17527498, відкрите 12.02.2010 року на підставі судового наказу №2н-1418, виданого 28.12.2009 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк», , боргу на загальну суму 73635,63 грн. Так, 18.09.2015 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Надати більш детальну інформацію неможливо, а саме копію постанови за №17527498 про відкриття виконавчого провадження та копію постанови за №17527498 про накладення арешту на нерухоме майно, оскільки виконавчі провадження, що завершені у 2015 році, були знищені у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання, відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом №1829/5 від 07.06.2017 року. Повторно виконавчий документ на виконання до відділу не надходив.

Відповідно до листа Першого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 03.01.2025 року за вих. №17527498/28.25.-34, на виконанні відділу перебувало виконавче провадження №17527498, відкрите 12.02.2010 року на підставі судового наказу №2н-1418, виданого 28.12.2009 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк», , боргу на загальну суму 73635,63 грн. Так, 18.09.2015 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на момент прийняття рішення).

Надати більш вичерпну інформацію та матеріали виконавчого провадження для ознайомлення немає можливості у зв`язку з тим, що виконавче провадження знищене, відповідно до п. 2 Розділу ХІ наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» доведений вичерпний перелік підстав, при наявності яких державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника. На підставі викладеного, державний виконавець повідомив представника заявника, що станом на 03.01.2025 року відсутні передбачені чинним законодавством підстави щодо зняття арешту з майна. Згідно з частиною 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду, у зв`язку з чим представнику заявника рекомендовано звернутись до суду з відповідною позовною заявою про зняття арешту з майна.

20.06.2025 року представник заявника (боржника) звернулась до начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із клопотанням про зняття арешту з майна, в якому просила: зняти арешт з нерухомого майна та заборону відчуження об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер 10058349, зареєстрований 21.07.2010 року 14:21:19, реєстратором Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 49005, Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вулиця Чернишевського, 32, підстава обтяження постанова про відкриття виконавчого провадження, ВП №17527498, 12.02.2010 року, Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, В13, об`єкт обтяження 3/8 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; припинити обтяження шляхом виключення відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запису про заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 10058349, зареєстрований 21 липня 2010 року, реєстратором Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 49005, Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вулиця Чернишевського, 32, тип обтяження: арешт нерухомого майна, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, ВП №17527498, 12.02.2010 року, Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, В13, об`єкт обтяження: інше, 3/8 квартири, адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченка В. від 08.07.2025 року за вих. №106037/2829 «Про розгляд клопотання», представника заявника було повідомлено про відмову у винесенні постанови про зняття арешту з майна в межах виконавчого провадження №17527498 та вчинення дій щодо припинення обтяження за №10058349, оскільки до клопотання не долучено жодного документа, які б підтверджували наявність обставин для винесення відповідної постанови.

Відповідно до відомостей з ВП спецпідрозділ від 20.08.2025 року, постановою державного виконавця від 18.09.2015 року було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що боржник чи майно не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2025 року, справа №203/2485/25, було відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна.

За змістом ухвали суду вказано, що позивач наділений правом звернення до суду зі скаргою на дії, рішення державного виконавця в порядку приписів ст. 447 ЦПК України. Оскільки ОСОБА_1 була боржником у виконавчому провадженні, між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, даний спір не може бути розглянутий судом за правилами позовного провадження, тому у відкритті провадження необхідно відмовити відповідно до ст. 186 ЦПК України.

Вказана ухвала суду набрала законної сили станом на 15.04.2025 року.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.

Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин за скаргою), рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний, в тому числі здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Тобто, виконавче впровадження це сукупність дій державного виконавця (при цьому вказані дії повинні бути вичерпними), спрямованими на реальне виконання судового рішення, і проведення всіх дій є обов`язком державного виконавця.

Пунктом 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Схожі за змістом положенням містились у ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХIV від 21.04.1999 року, в редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника .

Так, відповідно до положень частин 2, 6 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХIV від 21.04.1999 року (в редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника), державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення п`ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

За заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.

Водночас, відповідно до положень ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин за скаргою), підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХIV від 21.04.1999 року (в редакції, чинній станом на момент винесення постанови державного виконавця від 18.09.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, боржник фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХIV від 21.04.1999 року (в редакції, чинній на час повернення виконавчого документа стягувачу постановою державного виконавця від 18.09.2015 року), повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХIV від 21.04.1999 року (в редакції, чинній на час повернення виконавчого документа стягувач постановою державного виконавця від 18.09.2015 року), виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання.

Про повернення виконавчого документа державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Отже, станом на момент винесення державним виконавцем постанови від 18.09.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у державного виконавця були відсутні передбачені статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) підстави для зняття арешту з майна боржника. Тобто повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження №606-ХIV від 21.04.1999 року (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документа стягувачу), не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця як наслідок знімати арешт з майна боржника.

Водночас станом на момент судового розгляду скарги судом було встановлено, що виконавчий документ не перебуває на примусовому виконанні, на що вказують і заявник, і державний виконавець. При цьому стягувач не подав будь-яких заперечень з цього приводу. Оскільки після 18.09.2015 року, як зазначив державний виконавець, повторно виконавчий документ не надходив на примусове виконання.

Тому спір у справі за скаргою, що розглядається, фактично виник у зв`язку з незняттям державним виконавцем арешту з нерухомого майна боржника, який було накладено в межах виконавчого провадження, проте поза межами виконавчого провадження заявником (боржником) в судовому порядку була доведена відсутність перебування на виконанні виконавчого документа після 18.09.2015 року.

З урахуванням викладеного, наразі у суду відсутні правові підстави для збереження чинності арешту нерухомого майна боржника.

Також суд бере до уваги те, що Верховний Суд у постанові від 13.07.2022 року, справа №2/0301/806/11, провадження №61-3814св22, вказав, що аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у суду відсутні правові підстави для визнання незаконною бездіяльності державного виконавця щодо незняття арешту з майна боржника та зобов`язання його зняти арешт з майна, оскільки відсутні вимоги закону, які б давали державному виконавцю правові підстави для зняття арешту з майна поза межами виконавчого провадження після повернення виконавчого документа стягувачу.

Проте суд, враховуючи, що виконавче провадження було завершене, а згодом знищене, виконавчий документ не перебуває на примусовому виконанні після 18.09.2015 року, вважає за доцільне скасувати арешт, накладений на нерухоме майно боржника (заявника) для забезпечення виконання судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні такого арешту відсутня необхідність.

Крім того, суд зазначає, що згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Виходячи з принципу «належного урядування», визначення якого міститься в рішеннях Європейського суду з прав людини в справах «Москаль проти Польщі», «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» та «Лелас проти Хорватії», ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу.

Верховний Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно з положеннями ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (постанова ВС від 13.07.2022 року, справа №2/0301/806/11, провадження №61-3814св22).

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту майна боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Тому скарга заявника підлягає частковому задоволенню, та слід скасувати арешт нерухомого майна, заборону відчуження об`єкту нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , накладених постановою про відкриття виконавчого провадження від 12.02.2010 року, ВП №17527498, Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпровського міського управління юстиції, В13, об`єкт обтяження: 3/8 (три восьмої) частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а у задоволенні інших вимог скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 5, 7, 10-13, 258-261, 353, 447-452 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу представника скаржника (боржника) ОСОБА_1 адвоката Іванової Аліни Євгенівни на бездіяльність начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: Акціонерне товариство «Універсал Банк», задовольнити частково.

Скасувати арешт нерухомого майна та заборону відчуження об`єкту нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , накладеного постановою про відкриття виконавчого провадження від 12.02.2010 року, ВП №17527498, Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпровського міського управління юстиції, В13, об`єкт обтяження: 3/8 (три восьмої) частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволення іншої частини вимог скарги відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений 20.10.2025 року.

Суддя Ф.М. Ханієва