Провадження №2/760/2702/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва

у складі головуючого - судді Аксьонової Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Омельян Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд

- розірвати шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, зареєстрований 02 грудня 2007 року Лисівською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, актовий запис №3;

- визначити місця проживання ОСОБА_3 зі позивачем;

- ???стягнути щомісячно з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 02 грудня 2007 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Лисівською сільською радою Попільнянського райоу Житомирської області, актовий запис №3. Від шлюбу подружжя має дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами існує формально, сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейні відносини, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Дитина фактично проживає з позивачем. Відповідач не бажає приймати участь у вихованні дитини. Покликаючись на зазначене, просить позов задовольнити.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04 грудня 2023 року для розгляду визначено суддю Аксьонову Н.М.

Ухвалою від 08 грудня 2023 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 02 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ухвали суду від 15 липня 2024 року було роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини виділено в самостійне провадження. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів постановлено розглядати у справі 760/28694/23 (провадження №2/760/5090/24). Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини передано для реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 30 липня 2024 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини передано головуючому судді Аксьоновій Н.М.

Однак, після відкриття провадження у справі судом встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст.177 ЦПК України, а тому ухвалою від 01 серпня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали суду від 01 серпня 2024 року позивачем подано до суду уточнену позовну заяву, в якій просить визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

В обґрунтування уточненої позовної заяви зазначила, що 02 грудня 2007 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Лисівською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, актовий запис №3. Від шлюбу подружжя має дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після укладення шлюбу подружжя проживало однією сім`єю, вели спільне господарство та виконували спільні обов`язки подружжя. З перших днів подружнього життя у сторін була дружня сім`я, заснована на почуттях любові, поваги та вірності один до одного, однак з часом почуття любові, поваги та розуміння згасли та поступово стосунки між позивачем та відповідачем зіпсувалися, разом з тим вони неодноразово намагалися зберегти сім`ю та жити однією сім`єю заради дитини. Однак, їм це не вдалось, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин у 2022 році. Після припинення стосунків між сторонами, позивачка з дитиною вимушені були переїхати з матір`ю в інше місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Надалі, позивачка з дитиною, у зв`язку з вторгненням РФ на територію України вимушена була виїхати за кордон в Республіку Польща в березні 2022 року. З метою продовження навчання доньки, позивач з донькою повернулась до України в квітні 2024 року. Під час проживання позивача з дитиною за кордоном відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, не цікавився її станом здоров`я, умовами проживання доньки.

Після припинення стосунків батько дитини не ставив питання про те, щоб дитина проживала з ним, однак після повернення позивача з донькою до України, почав наполягати на відібранні дитини у матері. Відповідач постійно погрожує, що забере дитину до себе та тільки після цього буде забезпечувати та утримувати дитину за власний рахунок. Відповідач постійно налаштовує доньку проти матері. Своєю поведінкою відповідач намагається порушити право дитини на проживання разом з матір`ю, що негативно впливає на моральний стан дитини.

Ухвалою від 03 вересня 2024 року було продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі. Залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Службу у справах дітей Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області. Зобов`язано Службу у справах дітей Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дитини на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

27 вересня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кочмарьової Т.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просила відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву зазначила, що з початку військової агресії зі сторони рф, дружина та донька відповідача змушені були в березні 2022 року виїхати за межі України до Республіки Польща. Протягом 2022 року та майже весь 2023 рік подружжя спілкувалося, відповідач фінансово підтримував сім`ю, надсилав грошові кошти на банківську карточку дружини. В кінці 2023 року відповідач випадково дізнався, що дружина декілька разів приїжджала до України та проживала з іншим чоловіком, при цьому неповнолітня донька сама залишалась в Польщі. В квітні 2024 року позивачка з донькою повернулись з Польщі. Позивачка поїхала жити до іншого чоловіка, а донька - до батька. Факт проживання підтверджується Актом про фактичне місце проживання особи. 27 червня 2024 року Солом`янським районним судом міста Києва видано судовий наказ у справі №760/13288/24 про стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на тримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 . З 02 вересня 2024 року ОСОБА_3 стала студенткою Київського професійного коледжу з посиленою військовою та фізичною підготовкою. Навчальний заклад знаходиться неподалік помешкання відповідача, тому його донька продовжує проживати разом з відповідачем. При цьому донька відвідує матір, яка проживає окремо з іншим чоловіком. Донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 їй виповнилось 15 років, тобто вона вправі самостійно визначати з ким із батьків їй проживати.

04 грудня 2024 року до суду від Служби у справах дітей Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області надійшов висновок про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 27 січня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання представник позивача не з`явилась, однак 19 травня 2025 року подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак 06 березня 2025 року від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, в якій просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника Служби, в якій просила взяти до уваги висновок органу опіки та піклування.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з огляду на таке.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що сторони з 02 грудня 2007 року перебували шлюбі, зареєстрованому Лисівською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, актовий запис №3.

Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки №31/24 від 15 липня 2024 року ОСОБА_1 працює в ТОВ «Дошкільний навчальний заклад «Ліко-Світ Венеція» на посаді вихователя дошкільного навчального закладу з 23 травня 2024 року.

Звернувшись до суду із даним позовом, позивач просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із позивачем, покликаючись на те, що батько дитини проживає окремо, участі у вихованні дитини не приймає.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Таким чином, у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі №537/5119/15-ц (провадження №61-1229св18), від 28 січня 2021 року у справі №753/6498/15 (провадження №61-10851св20), від 28 вересня 2022 року у справі №686/18140/21 (провадження №61-6611св22), які в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд встановив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час розгляду справи по суті позовних вимог виповнилося 15 років.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Пристоличної сільської ради від 21 листопада 2024 року, враховуючи те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент розгляду питання на засіданні комісії виповнилося 15 років, тому вона вправі самостійно обрати своє місце проживання.

Суд погоджується із висновком органу опіки та піклування, оскільки він є обґрунтованим, та таким, що узгоджується із матеріалами справи.

Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства дитина може вільно обирати місце проживання.

Враховуючи, що суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині, на підставі частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, суд вважає, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні, тому відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись статтями10, 12, 89, 141, 206, 263-265, 273, 280, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області, про визначення місця проживання дитини, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч.1 ст.355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст.273 ЦПК України).

Відомості щодо учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області, місцезнаходження за адресою: 08325, Київська область, Бориспільський район, с. Щасливе, вул. Фестивальна, буд. 39.

Суддя Солом`янського

районного суду міста Києва Н.М. Аксьонова