Справа № 357/5293/25
Провадження № 2-о/357/221/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Сомок О.А.,

секретар судового засідання Кича М.В.,

за участю заявника ОСОБА_1 , представника заявника адвоката Чорного О.В.,

представника заінтересованої особи Ярусевича Д.Ю. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква Київської області в окремому провадженні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року заявниця ОСОБА_1 через свого представника адвоката Чорного О.В. звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: просить встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю, як рідні брат та сестра, по день смерті останнього, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала на утриманні брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на час його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 є рідним братом заявниці та за життя проживав разом нею та матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки, ОСОБА_1 є непрацездатною і отримує пенсію за віком, що станом на день смерті ОСОБА_2 становить 2100 грн. 00 коп., вона повністю перебувала на утримані та матеріальному забезпечені брата. Він з 23.04.2017 року проходив військову службу за контрактом, мав постійний стабільний дохід, тому забезпечував їх сім`ю харчовими продуктами, побутовими товарами, здійснював оплату комунальних платежів, купляв їй ліки, оплачував медичні обстеження. Брат постійно перераховував частину свого заробітку на банківську картку ОСОБА_1 або давав гроші готівкою. Зазначає, що матеріальна допомога, яка їй надавалася братом була постійним і основним джерелом для існування. 24.08.2022 року від отриманих поранень несумісних з життям в результаті здійснення противником танкового обстрілу позицій підрозділу поблизу н.п. Павлівка Волноваського району Донецької області, брат заявниці ОСОБА_2 (головний сержант 7 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 ) загинув. ОСОБА_1 зазначає, що встановлення факту постійного проживання з братом на день його смерті та перебування на його утриманні необхідне їй для отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, які згідно з цим Законом мають право на її отримання, вступу до спадкових прав та для реалізації права на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника або відшкодування шкоди. У зв`язку з неможливістю встановити зазначений факт у позасудовому порядку, вона вимушена звернутись до суду з вказаною заявою.

Ухвалою судді від 24 квітня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено проводити розгляд справи в порядку окремого провадження та призначено справу до розгляду.

16.05.2025 через підсистему Електронний суд надійшли письмові пояснення від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України, який заперечував проти задоволення заяви та вважав її необґрунтованою. В обґрунтування своєї позиції представник заінтересованої особи посилається на те, що Заявниця не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю, а подані нею докази не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків, набуття майна тощо. Заявниця не є особою з інвалідністю або непрацездатною особою, а, відтак, не довела, що потребувала утримання брата та не надала достатньо доказів на підтвердження того, що, перебуваючи на військовій службі у Збройних Силах України, її брат кожен місяць частину заробітку перераховував заявниці як своїй утриманці. Таким чином, вважає, що заявниця не може вважатися особою, що має право на отримання компенсації у разі загибелі брата відповідно до приписів Постанови № 168, та відповідно не вважається утриманцем згідно з вимогами статті 16-1 Закону України №2011-XII. Враховуючи зазначене просить відмовити у задоволенні заяви.

У судовому засіданні заявниця та її представник заяву підтримали з підстав у ній зазначених. ОСОБА_1 додатково пояснила, що вона з братом проживали все життя разом зі своєю матір`ю в м.Біла Церква. Ні вона, ні її брат одружені не були та дітей не мають. Після того, як в 1986 році вона була учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, вона має погане здоров`я. У зв`язку з цим не працювала, заробляла тим, що шила та ремонтувала одяг сусідам, а в 2014 році вийшла на пенсію, яку отримує в мінімальному розмірі. З 2017 року, відколи її брат ОСОБА_2 пішов за контрактом на військову службу, він став регулярно надсилати їй кошти, фактично утримувати її. Взагалі, вони з братом спільно вирішували питання побуту, обговорювали витрати. ОСОБА_4 надсилав їй кошти, за які вона придбавала продукти харчування, ліки, побутову техніку, проводила ремонт квартири. Кошти надходили від брата щомісячно у різних сумах, але це було набагато більше, ніж її пенсія, а тому кошти, які отримувала від брата вважає основним джерелом свого існування.

Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України, у судовому засіданні проти заяви заперечував та надав пояснення аналогічні викладеним у письмових поясненнях.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 в м.Біла Церква Київської області та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець м.Біла Церква Київської області, мають спільну матір ОСОБА_3 і є неповнорідними братом і сестрою, що підтверджується матеріалами справи.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були зареєстровані та проживали в одній квартирі в АДРЕСА_2 . Разом з ними була зареєстрована мати ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 02.09.2022.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 в селі Павлівка Волноваського району Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 .

Сповіщенням від 25.08.2022 №ВОБР/2597 матір загиблого ОСОБА_3 було повідомлено начальником ІНФОРМАЦІЯ_8 про те, що її син, ОСОБА_2 , головний сержант 7 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , 23.04.2017 року прийнятий на військову службу за контрактом через ІНФОРМАЦІЯ_9 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_7 від отриманих поранень несумісних з життям в результаті здійснення противником танкового обстрілу позицій підрозділу поблизу н.п. Павлівка Волноваського району Донецької області.

Відповідно до довідки державного нотаріуса третьої Білоцерківської державної нотаріальної контори Інни Карпусь від 10.09.2024, №1255/02-14, спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , інших спадкоємців немає.

Мати заявниці, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_10 в м.Біла Церква Київської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 .

Після смерті матері ОСОБА_3 заявниця отримала спадщину, яка складається з невиплаченого грошового забезпечення, що належало сину померлої, ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.02.2025 виданого у спадковій справі №290/2023.

ОСОБА_1 отримує пенсію за віком з 2014 року, що підтверджується пенсійним посвідченням серія НОМЕР_5 та є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році (категорія 2), що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_6 . Пенсія заявниці складає близько 2000 грн. на місяць, що вбачається з виписки з карткового рахунку.

Рідний брат заявниці, ОСОБА_2 систематично надсилав їй грошові перекази на картку, що підтверджується випискою з карткового рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» за період з 01.09.2021 по 05.09.2022. Платежі були щомісячними, регулярними та значно перевищували її пенсію.

З показань допитаних під час судового розгляду свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 встановлено, що ОСОБА_8 та її брат ОСОБА_9 проживали разом в АДРЕСА_3 . Разом з ними проживала їх мати. У ОСОБА_10 та ОСОБА_11 своїх сімей не було та дітей вони не мають. Коли ОСОБА_4 приїжджав зі служби, вони з сестрою спільно займались справами по господарству, вели спільний побут. Свідки їх з ОСОБА_10 постійно бачили разом, як вони ходили за продуктами харчування, разом носили будівельні матеріали для ремонту квартири. Свідки пояснили суду, що їм відомо, що брат ОСОБА_2 постійно надсилав ОСОБА_1 гроші, за які вона і жила.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Згідно з частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових 32 формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Пунктом 2 постанови КМ України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 грн., яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Відповідно до ч.1 ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.

Згідно ч.4 ст.16-1 зазначеного Закону, до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до ст.31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до ст.3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі №1- 8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Статтею 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються:

а) діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків;

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або є особами з інвалідністю.

в) один з батьків, або чоловік (дружина), або дід, бабуся, брат чи сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) зайнятий доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8 років, і не працює;

г) дід і бабуся - в разі відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати.

Згідно зі статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Такий правовий висновок викладено в Постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц.

При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 №5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Ч.1 ст. 258 СК України передбачено, що права та обов`язки, встановлені законом для братів та сестер, мають рідні (повнорідні, неповно рідні) брати та сестри.

Згідно з ч.2 ст. 264 СК України «Повнолітні брати, сестри, пасинки, падчерки зобов`язані піклуватися про брата, сестру, вітчима, мачуху, які виховували їх та надавали їм матеріальну допомогу. Такий обов`язок мають особи і щодо тих, з ким вони проживали однією сім`єю до досягнення повноліття».

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вирішує питання у сукупності, керуючись принципом верховенства права, вважає, що наданих доказів по справі достатньо для встановлення фактів про які просить позивач.

Окрім цього, вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

Надані заявницею докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують юридичний факт, встановлення якого є необхідним для отримання заявником одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовця.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи в сукупності надані суду письмові докази, показання свідків, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 надані належні та допустимі докази на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю з рідним братом ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 та на підтвердження факту перебування на його утриманні.

За таких обставин, оскільки заявниця не має іншої можливості підтвердити зазначений факт, а його встановлення породжує юридичні наслідки (можливість реалізації прав заявника на призначення одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у зв`язку із загибеллю військовослужбовця), суд дійшов висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.11, 13, 17-19, 76-82, 89, 95, 293-294, 315, 319, 352, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 однією сім`єю з її рідним братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на час його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на утриманні її рідного брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на час його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судові витрати віднести за рахунок заявника.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Заінтересована особа: Міністерство оборони України, , адреса місця знаходження: проспект Повітряних сил, будинок 6, місто Київ, 03168.

Заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_8 , адреса місця знаходження: АДРЕСА_5 .

Суддя О. А. Сомок