Справа №345/2641/24
Провадження № 2/345/37/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.01.2025 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано Франківської області

в складі: головуючого судді - Миговича О.М.

секретаря - Бабійчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Іванів Олег Богданович до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно, суд

в с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 в якому просив визнати за позивачкою право власності вцілому на домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами ФОП ОСОБА_5 складається з: житловий будинок (А), сарай (Б), навіс (В), вбиральня (Г), ворота №1, огорожа №2, огорожа №3.

Заявлений позов обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 отримала у спадщину 53/100 ідеальних часток домоволодіння по АДРЕСА_1 (надалі Домоволодіння). Ця обставина підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 12.09.2004року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Фактично ОСОБА_1 стала власником 53/100 ідеальних часток Домоволодіння, тобто отримала майно у спільну часткову власність.

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.09.2004 року - право власності в розмірі 53/100 на Домоволодіння належало спадкодавцеві ОСОБА_6 на підставі рішення Нарсуду м. Калуша від 20.09.1976 року.

В той же час, як вбачається із рішення Народного суду м. Калуша від 20.09.1976року (оригінал якого знаходиться у справі №411-642 за 1976 рік) предметом розгляду справи вказаним судом був реальний поділ жилого будинку. Справа розглядалася за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 .

За наслідками розгляду справи 20.09.1976 року Народний суд м. Калуша постановив рішення, яким визнав право власності: за ОСОБА_6 на частину будинку АДРЕСА_2 , куди входять: з північної сторони кімната 1-1-4,62м.кв., 1-2 кімната 13,35м.кв., 1-3 кімната 15,56м.кв., сарай «Б», сарай «В», вбиральня та огорожі. Ця виділена частина складає 53/100 ідеальних долей. Цим же рішенням суду за ОСОБА_7 визнано право власності на частину будинку АДРЕСА_2 , куди входять: з південної сторони кімнату 2-4-14,10м.кв., кімнату 2-5 15,23 м.кв., сарай «Б», вбиральню, огорожу. Виділена частина складає 47/100 ідеальних долей.

Фактично, як вбачається із вищевказаного рішення Народного суду м. Калуша від 20.09.1976року між сторонами проведено реальний розподіл домоволодіння, за наслідками якого сторонам виділено в натурі майно та присвоєно окремі поштові адреси. ОСОБА_6 - АДРЕСА_3 , що в м. Калуші.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Після смерті ОСОБА_6 у 2005 році ОСОБА_7 звернувся до Калуського міськрайонного суду із заявою про виправлення описки в рішенні суду від 30.09.1976року. Своєю ухвалою від 08.06.2005 року Калуський міськрайонним суд встановив, що при реальному поділі будинковолодіння по АДРЕСА_1 в резолютивній частині зазначено, що ОСОБА_7 присуджено частину будинковолодіння по АДРЕСА_2 , тоді коли мало бути в цілому будинковолодіння по АДРЕСА_4 . Тому судом зазначеною ухвалою заяву ОСОБА_7 задоволено й виправлено описку в рішенні Народного суду м. Калуша від 20.09.1976 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про реальний поділ будинку і виправлено описку в резолютивній частині рішення, що за ОСОБА_7 вцілому присуджено будинок АДРЕСА_4 , а не частина будинку АДРЕСА_2 .

Фактично після постановлення ухвали Калуським міськрайонним судом від 08.06.2005 року виділена частина домоволодіння ОСОБА_6 залишилася як часткова власність, а інша частина домоволодіння виділена ОСОБА_7 стала як ціла частка. І дійсно, рішенням Народного суду м. Калуша від 30.09.1976 року проведено саме реальний поділ домоволодіння, яке колись знаходилося по АДРЕСА_1 , на два окремих об`єкти нерухомості, за двома окремими адресами: АДРЕСА_5 .

ОСОБА_7 допущену помилку виправив, а ОСОБА_6 не виправляв і його майно так і залишилося існувати в частці, хоча фактично являє собою окреме ціле майно. 09.03.2006року ОСОБА_7 належне йому на праві власності домоволодіння по АДРЕСА_2 продав ОСОБА_3 відповідачу по справі. Ця обставина підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 09.03.2006року, витягом з державного реєстру правочинів та витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

На даний час позивачка має у власності ціле домоволодіння по АДРЕСА_2 , однак її право зареєстроване в частці. В той же час інший співвласник часткової власності відсутній. Оскільки за позивачкою її право власності вцілому на домоволодіння по АДРЕСА_6 не визнається, тому за таких обставин вона не може реалізувати свої права на володіння та розпорядження власністю, і таке право підлягає захисту в суді. Таким чином просить визнати право власності вцілому на домоволодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1 .

09.11.2024 відповідач ОСОБА_3 подав до суду відзив на позовну заяву, в якій вказав, що жодного відношення до права власності позивачки не має. На час винесення рішення Народного суду м. Калуша 20.09.1976 року між сторонами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 уже було проведено реальний розподіл будинковолодіненя і присвоєно окремі номера, про що зазначено в рішенні суду. Номера №24 i №26 будинку уже були присвоєні до винесення рішення суду, а не визначив суд, як зазначено в позовній заяві. До компетенції суду такі питання не входять.

09.03.2006 року ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_7 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_4 . З того часу він із сім`єю постійно проживає і користується будинковолодінням по АДРЕСА_4 . Жодного відношення до будинковолодіння позивачки по АДРЕСА_2 у нього не має, та жодного спору із сусідами не виникало, оскільки їхні шляхи не перетиналися. Кожен із них користується належним йому майном, тому для відповідача не зрозуміло, яким чином він може зачіпати права і інтереси позивачки щодо реалізації її права власності.

Вважає, що позивачка в позовній заяві не довела і не зазначила недобросовісні дії щодо неї. Тому просив в задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Іванів О.Б. до ОСОБА_2 , співвідповідача ОСОБА_3 про визнання права власності на майно відмовити, оскільки ні він, ні ОСОБА_2 не є належними співвідповідачем та відповідачем у даній справі.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 у судове засідання подав заяву, в якій просив позовні вимоги задоволити, а розгляд справи здійснювати у їх відсутності (а.с.41, 132).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання подав заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю та просив їх задоволити, а розгляд справи здійснювати у його відсутності (а.с.42).

Співвідповідач ОСОБА_3 у судове засідання подав заяву, в якій позовні вимоги не визнав по тій причині, що позивачка має намір визнати право власності на самовільну добудову, а не, на те майно, що передане їй у спадщину. Просив розгляд справи здійснювати у його відсутності (а.с.130).

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові докази, які надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, взявши до уваги відзив на позовну заяву, суд приходить до наступного висновку.

Рішенням Народного суду м. Калуша від 20.09.1976 визнано право власності за ОСОБА_6 на частину будинку АДРЕСА_2 , куди входять: з північної сторони кімната 1-1 4,62м.кв., 1-2 кімната 13,35м.кв., 1-3 кімната 15,56м.кв., сарай «Б», сарай «В», вбиральня та огорожі. Ця виділена частина складає 53/100 ідеальних долей. Цим же рішенням суду за ОСОБА_7 визнано право власності на частину будинку АДРЕСА_2 , куди входять: з південної сторони кімнату 2-4 14,10м.кв., кімнату 2-5 15,23 м.кв., сарай «Б», вбиральню, огорожу. Виділена частина складає 47/100 ідеальних долей (а.с.7).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.09.2004 державний нотаріус Калуської міської державної нотаріальної контори Гошовська С.В., посвідчила, що на підставі заповіту, посвідченого 21 липня 1995 року Калуською міською державною нотаріальною конторою по реєстру № 2-Д-369 спадкоємцем зазначеного в заповіті майна гр. ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є - ОСОБА_9 , проживає в АДРЕСА_1 . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з літ."А"- житловий будинок (дерево, цегла) приміщення (1-1) площею 4,62 кв. метра, кухня (1-2) площею 13,35 кв.м., жила (1-3) площею 15,56 кв.м.; літ."Б" сарай, літ. "В" - сарай, літ. "Г" вбиральня, 1/2 № 1 огорожа, що складає 53/100 ідеальних часток та знаходиться в АДРЕСА_1 . Вказане майно належало спадкодавцю ОСОБА_6 на підставі Рішення Нарсуду м. Калуша від 20 вересня 1976 року і зареєстрованого в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації номер запису: 1177 в книзі: 9 (а.с.5).

На підставі Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Івано-Франківського ОБТІ, номер витягу №5180859 від 25.10.2024, встановлено, що власником частки 53/100 є ОСОБА_10 , підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20.09.2004 (а.с.6).

Ухвалою від 08.06.2005 року Калуський міськрайонний суд встановив, що при реальному поділі будинковолодіння по АДРЕСА_1 в резолютивній частині рішення Народного суду м. Калуша від 20.09.1976, зазначено, що ОСОБА_7 присуджено частину будинковолодіння по АДРЕСА_2 , тоді коли мало бути в цілому будинковолодіння по АДРЕСА_4 . Таким чином заяву ОСОБА_7 було задоволено й виправлено описку у вище зазначеному рішенні за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про реальний поділ будинку і виправлено описку в резолютивній частині рішення, що за ОСОБА_7 вцілому присуджено будинок АДРЕСА_4 , а не частина будинку АДРЕСА_2 (а.с.9).

Відповідно до копії договору купівлі продажу будинку від 09.03.2006 ОСОБА_7 належне йому на праві власності домоволодіння по АДРЕСА_2 продав ОСОБА_3 відповідачу по справі (а.с.10). Ця обставина також підтверджується витягом з державного реєстру правочинів та витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.11,12).

Як вбачається із технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами ФОП ОСОБА_5 домоволодіння по АДРЕСА_1 складається з: житловий будинок (А), сарай (Б), навіс (В), вбиральня (Г), ворота №1, огорожі №2 та №3 (а.с.13-15).

З інвентаризаційної довідки встановлено, що домоволодіння по АДРЕСА_1 (колишні адреси: АДРЕСА_7 ) має наступні характеристики: житловий будинок (А), сарай (Б), навіс (В), вбиральня (Г), ворота №1, огорожі №2 та №3. Частина домоволодіння ОСОБА_3 , що становила 47/100 частик домоволодіння зареєстровано вцілому за окремим адресним номером АДРЕСА_8 (колишні адреси: АДРЕСА_4 ) (а.с.21).

Як вбачається із довідки головного архітектора м. Калуша №03-03/45 від 26.02.2024p. житловий будинок ОСОБА_10 знаходиться по АДРЕСА_1 (колишні адреси: АДРЕСА_7 ) (а.с.22).

На підставі свідоцтва про одруження, встановлено, що 09.10.2004 одружились ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , після одруження прізвище дружини змінено на « ОСОБА_12 » (а.с.23).

Судом оглядалася копія інвентарної справи на домоволодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.49-91). У матеріалах цієї справи міститься Висновок технічної експертизи по справі ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , експертиза призначена рішенням народного суду від 22.07.1976 задля визначення можливості розподілу домоволодіння, яке знаходиться АДРЕСА_2 . За висновками поділ домоволодіння можливий за наступним варіантом: до першого власника належить кімнати 1-1, 1-2, 1-3 сарай «Б», сарай «В», вбиральня та огорожі. Ця виділена частина складає 53/100 ідеальних долей. До наступного власника належить кімнати 2-4, 2-5, сарай «Б», вбиральня, огорожа. Виділена частина складає 47/100 ідеальних долей. Самовільні добудови приміщень 2-1, 2-2, 2-3 в ідеальні частки не входять (а.с.63, 63 зв.).

Згідно технічного висновку щодо проведення технічного огляду житлового будинку садибного типу за адресою по АДРЕСА_1 , встановлено, що загальний технічний стан конструкцій будинку АДРЕСА_1 придатний для нормальної експлуатації (а.с.106-129).

У відповідності до ч.1 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За приписами ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (ч.1). У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч.3).

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.10.2023 у справі №161/23210/21).

Питання щодо поділу майна, що є у спільній частковій власності, врегульовано статтею 367 ЦК України, відповідно до якої майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

При цьому необхідно враховувати, що після поділу майна, що є у спільній частковій власності (в порядку статтею 367 ЦК України), так і після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам) право спільної часткової власності припиняється, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Таким чином, суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається позивачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31.08.2023 у справі № 571/160/19.

У постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 в справі №6-12цс13 зроблено висновок, що "у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється зі спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (стаття 367 ЦК України). Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку зі самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників".

За приписами 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Натомість як встановлено матеріалами справи суд Ухвалою від 08.06.2005 року вніс зміни до рішення Народного суду м. Калуша від 20.09.1976 та зазначив, що за ОСОБА_7 вцілому присуджено будинок АДРЕСА_4 . На даний час Ухвала від 08.06.2005 ніким не оскаржувалася та набрала законної сили.

У відповідності до приписів статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наданими матеріалами підтверджується, що будинок АДРЕСА_2 належав на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із розміром часток 53/100 та 47/100 відповідно.

Відтак позивачу належить ідеальна частка у майні, тобто частка, яка не виділена в натурі, і яка може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Таким чином не підлягає до задоволення позовна вимога про визнання права власності на домоволодіння в цілому за позивачем у зв`язку із тим, що позивачем не доведено, що визначена Рішенням Народного суду м. Калуша від 20.09.1976 виділена частина, яка складає 53/100 ідеальних долей куди входять: кімната 1-1- 4,62 м.кв., 1-2 кімната 13,35 м.кв., 1-3 кімната 15,56 м.кв., сарай «Б», сарай «В», вбиральня та огорожі відповідає площі та плану житлового будинку відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами виготовленого ФОП ОСОБА_5 від 02.04.2024 домоволодіння по АДРЕСА_1 . Вказане домоволодіння складається з: житловий будинок (А) площею 78,2 м.кв, куди входять три житлові кімнати площами 9,4 м.кв, 13,0 м.кв, 15,7 м.кв, сарай (Б) , навіс (В), вбиральня (Г), ворота №1, огорожі №2 та №3.

При цьому суд звертає увагу, що площа житлових кімнат зазначених у технічному паспорті від 02.04.2024 не відповідає площі житлових кімнат вказаних у Рішенні Народного суду м. Калуша від 20.09.1976.

Разом з тим, суд констатує, що виділення вказаних часток в натурі й припинення права на частки у спільному майні у встановленому законом порядку відповідно до норм цивільного законодавства не здійснювалося.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову, сплачений позивачем судовий збір не підлягає відшкодуванню.

На підставі наведеного та керуючись статтями 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволені позову ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Іванів Олег Богданович до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя