Справа №:755/677/25
Провадження №: 2/755/1818/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2025 р. місто Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді - САВЛУК Т.В.,

секретарі Лазоренко Н.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Куделя В.П.,

відповідач - не з`явився,

представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, -Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», - не з`явився ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, в залі суду, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва», про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, зняття з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідача - ОСОБА_2 , з вимогами:

«Визнати ОСОБА_2 таким,, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та зняти з реєстраційного обліку»

14 січня 2025 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справі передано у провадження головуючому - судді Дніпровського районного суду міста Києва Арапіній Н.Є.

16 січня 2025 року Дніпровським районним судом міста Києва (головуючий суддя Арапіна Н.Є.) постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору , - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» - житлово-експлуатаційна дільниця №406, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, зняття з реєстраційного обліку, та призначено розгляд справи у загальному позовному провадження до підготовчого засідання.

20 березня 2025 року керівником апарату Дніпровського районного суду міста Києва О.С. Корович винесено розпорядження №215 «Щодо проведення повторного автоматизованого розподілу судових справ».

21 березня 2025 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддя вказану цивільну справу передано у провадження головуючому - судді Дніпровського районного суду міста Києва Савлук Т.В.

24 березня 2025 року Дніпровським районним судом міста Києва (головуючий - суддя Савлук Т.В.) постановлено ухвалу про прийняти до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору , - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва - житлово-експлуатаційна дільниця №406, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, зняття з реєстраційного обліку.

Розгляд справи розпочати повторно в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

За змістом положень ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідач правом подати відзив на позов не скористався, заяв (клопотань) з процесуальних питань до суду не подавав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва», правом подати письмові пояснення по суті спору не скористались.

07 квітня 2025 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.

Позивач та представник позивача - адвокат Куделя В.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, з підстав наведених у позовній заяві, пояснили, що на підставі ордера на житлове приміщення №55436 серії Б від 09 жовтня 1989 р. та рішення Дніпровської районної ради народних депутатів м.Києва №9 588/8 від 14 серпня 1989 р., виданого на ім`я ОСОБА_3 (матері позивачки), позивач вселилася разом із сім`єю : матір`ю - ОСОБА_3 ; батьком - ОСОБА_4 та братом (відповідачем по справі) - ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_2 , на теперішній час АДРЕСА_3 . Отже, позивач та відповідач вселилися до квартири АДРЕСА_1 , як члени сім`ї наймача - ОСОБА_3 і, відповідно, проживали, користувалися житлом та були в ньому зареєстровані. Відповідач, як член сім`ї наймача - ОСОБА_3 , проживав, користувався зазначеним житлом до жовтня 2021 року, після чого виїхав за кордон до Республіки Чехії на інше постійне місце проживання, де знаходиться і на теперішній час, що підтверджується картою побуту Республіки Чехії за № НОМЕР_2 .Водночас, відповідач, який вибув на постійне місце проживання до Республіки Чехії, у спірній квартирі не проживає з жовтня 2021 р., його особистих рече у квартирі немає, витрати з утримання житла не несе, але при цьому його реєстрація за вказаною адресою зумовлює додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг, які по факту вимушена сплачувати сім`я позивача на протязі 3-х років.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , батько позивача та відповідача, а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , мати позивача та відповідача, що підтверджується свідоцтвами про їх смерть, які додаються. Відповідач не приїздив до України ні на похорони свого батька, ні на похорони своєї матері та не приймав ніякої участі в їх похованні і не збирається повертатися до України. За наведених обставин позивач вважає, що відповідач втратив право проживання та користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_4 у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому позивач, як член сім`ї покійного наймача ОСОБА_3 , вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює перешкоди позивачу у здійсненні права проживання та користування зазначеною квартирою.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, правом подати відзив на позов та докази на спростування заявлених вимог не скористався.

Представник третьої особи - Комунального підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва», в судове засідання не з`явився, про дату слухання справи повідомлений належним чином, правом подати письмові пояснення не скористалися.

Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. ( ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України)

Вислухавши позицію позивача, представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд доходить наступних висновків.

Згідно зі статтею 58 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Кабінетом Міністрів України. Видача ордерів на жилі приміщення у військових містечках провадиться в порядку, передбаченому законодавством України.

Ордер - правоустановлюючий документ індивідуального характеру, що видається виконавчим органом місцевої ради, до компетенції якого входить прийняття рішення про надання житла та видача документа, який є єдиною правовою підставою на вселення громадянина особисто або з його сім`єю у жиле приміщення.

На підставі ордера на житлове приміщення N° 55436 серії Б від 09 жовтня 1989 р. та рішення Дніпровської районної ради народних депутатів м.Києва N9 588/8 від 14 серпня 1989 р., виданого на ім`я ОСОБА_3 (матері позивачки), ОСОБА_1 разом з батьками - матір`ю - ОСОБА_3 , батьком - ОСОБА_4 , братом ОСОБА_2 вселилися до квартири АДРЕСА_2 , на теперішній час АДРЕСА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 (батько позивача та відповідача), ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 ( мати позивача та відповідача), що підтверджується свідоцтвами про їх смерть.

Відповідно Витягу з реєстру територіальної громади м.Києва № 121834245 від 05.11.2024 р, в спірній квартирі АДРЕСА_1 до сьогодні значиться зареєстрованими чотири особи, а саме: позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (зареєстрована з 27.10.1989 р), її діти - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (зареєстрований з 26.06.2003 р.); ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (зареєстрований з 23.07.2018 р.), а також відповідач - ОСОБА_2 , р.н.(зареєстрований з 22.12.1994 р.)

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Виходячи з положень статей 64, 65 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Статтею 71 Житлового кодексу України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; 4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Таким чином, у разі встановлення судом факту лише тимчасової відсутності наймача за місцем мешкання, строк якого не перевищує шести місяців, підстав для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщення немає.

Під тимчасовою відсутністю розуміються такі випадки, коли особа протягом певного часу не проживає в жилому приміщенні, але інтересу щодо користування ним не втрачає в силу закону. Тимчасова відсутність повинна нести безперервний характер. Якщо особа повертається на місце проживання, вважається, що переривається і строк тимчасової відсутності. Разом з тим, обставиною, яка перериває шестимісячний строк, не може вважатися епізодичні появи особи не з метою постійного проживання, а з метою лише утримати за собою житло.

Законодавство не містить переліку підстав, які вважаються поважними причинами відсутності за місцем мешкання понад шість місяців, і за наявністю яких особа не може бути визнана такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Поважність причин відсутності особи за місцем мешкання, визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. При цьому, встановлення причин відсутності понад встановленні законом строки має відбуватися тільки після встановлення факту відсутності відповідача в зазначені строки.

Відносно доказів, які можуть бути прийняті судом на підтвердження факту не проживання особи за місцем мешкання протягом певного часу, слід виходити з загальних положень глави 5 ЦПК України.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду: від 12.01.2021 у справі № 344/7064/16-ц (провадження № 61-15204св20), від 02.12.2020 у справі № 760/11141/19 (провадження № 61-23066св19), від 11.11.2020 у справі № 619/40/17 (провадження № 61-10243св19), від 21.10.2020 у справі № 645/7374/18 (провадження № 61-10094св20).

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Указана правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18).

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, в осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Такий висновок викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду від 18.03.2019 у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19).

Згідно з інформацією, наданою на запит суду, за відомостями з Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , з 22 грудня 1994 року по теперішній час.

На підтвердження факту відсутності відповідача за місцем реєстрації позивачем долучено до матеріалів справи Акти про не проживання особи за місцем реєстрації датовані 17 квітня 2024 року , 06 червня 2024 року , 21 жовтня 2024 року, 92 грудня 2024 року, засвідчені підписами мешканців будинок АДРЕСА_5 , якими підтверджено факт відсутності відповідача за місцем реєстрації починаючи з 2021 року та на дату складання акту.

Під час проведення підготовчого судового засіданні судом задоволено клопотання сторони позивача щодо витребування з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію: - чи перетинав державний кордону України у період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2024 2024 року громадянин України ОСОБА_2 .

На виконання ухвали суду отримано інформація про те, що з наявною бази даних щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України зазначеною особою в період з 01.01.2021 року по 31.12.2024 року ОСОБА_2 виїхав за межі України 26 вересня 2021 року через пункт пропуску «Краківець», інша інформація в базі даних відсутня.

Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , мешканці будинка АДРЕСА_5 , ОСОБА_9 у судовому засіданні підтвердити факт відсутності ОСОБА_2 за місцем його реєстрації починаючи з 2021 року, свідки обізнані про те, що в цей період часу відповідач виїхав за межі України та дотепер не повертався, будь-яких конфліктів між мешканцями квартири щодо спільного проживання та користування квартирою не було, відповідачу не чинились перешкоди перешкод щодо вселення та проживання в квартирі.

При цьому, у відповідності з наведеною нормою та п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року за №2 «Про деякі питання, що виникли з практики застосування судами Житлового кодексу України», наймач або член його сім`ї втрачає право користування жилим приміщенням якщо він вибув на інше постійне місце проживання. Доказами вибуття можуть бути будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення іншого договору на невизначений строк, тощо)

Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У ході розгляду даної справи, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів судом встановлено, що відповідач у строк понад шість місяців не проживає в житловому приміщенні, ці обставини не спростовано відповідачем, який не скористався процесуальним правом подати відзив на позов та долучити докази на спростування заявлених позовних вимог.

У постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 Пленум Верховного Суду України підкреслив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідачем не надано доказів того, що існували поважні причини його відсутності в житловому приміщенні у строк протягом більше шести місяців. Не містять матеріали справи також і будь- яких доказів того, що позивач або члени його сім`ї перешкоджали відповідачу у користуванні житловим приміщенням, або ж доказів наявності підстав для збереження житлового приміщення за наймачем протягом більш тривалого періоду, передбачених пунктами 1-7 частини 3 статті 71 Житлового кодексу України.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (Gurepka v. Ukraine (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України)

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню, ухвалюючи рішення суд визнає ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , оскільки як встановлено судом, відповідач з вересня 2021 року у спірній квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, не несе інших витрат по утриманню житла.

Відповідно до пункту 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265 (далі - Порядок) зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі:

1) заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), поданої особою або її законним представником (представником) за формою згідно з додатком 5;

2) рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується);

3) свідоцтва про смерть або відомостей про державну реєстрацію смерті з Державного реєстру актів цивільного стану. У таких випадках датою зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи є дата видачі свідоцтва про смерть або дата здійснення актового запису про смерть особи;

4) повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспортного документа померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

5)заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за формою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

З урахуванням викладеного вище суд вважає, що вимоги позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку є передчасними та такими, що не відповідають обраному способу захисту, а тому в їх задоволенні слід відмовити, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням і є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 47, 129 Конституції України, статтями 7, 58, 64, 65, 71, 72 Житлового кодексу України, статтями 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 258, 259, 263-265, 273, 274-279, 280, 284, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва», про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, зняття з реєстраційного обліку, -задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

С у д д я