ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1672/24 Номер провадження 22-ц/814/2056/25Головуючий у 1-й інстанції Баранська Ж. О. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Чумак О.В.,

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

за участі секретаря Галушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 05 лютого 2025 року (повний текст рішення складено 10 лютого 2025 року) по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні спільним майном та визначення порядку користування спільним майном,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2024 року ОСОБА_2 звернувся досуду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні спільним майном та визначення порядку користування спільним майном.

Позов обґрунтовано тим, що є батьком ОСОБА_3 , яка починаючи з 08 грудня 2018 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 донька позивача померла. Після смерті доньки позивач звернувся до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Ільїної Н.О. із заявою про прийняття спадщини. 29 квітня 2024 року нотаріусом було видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з частки транспортного засобу автомобіля Hyundai 130, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1582 см.куб., кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 . За даними Регіонального сервісного центру МВС, вказаний вище автомобіль зареєстрований за чоловіком померлої ОСОБА_1 , як такий, що набутий за період зареєстрованого шлюбу.

На даний час, автомобіль перебуває у постійному користуванні відповідача ОСОБА_1 , на неодноразові звернення позивача щодо спільного користування автомобілем позивач не реагує, не надає інформації про фактичне знаходження автомобіля, чим чинить перешкоди позивачу у реалізації його права на вказане майно. Також, як вказав позивач, він неодноразово спілкувався з відповідачем за допомогою месенджерів щодо необхідності перереєстрації автомобіля, доступу до автомобіля, однак відповідач налаштований негативно щодо позивача, створює конфлікти при спілкуванні, а тому позивач вимушений звернутись до суду для встановлення порядку користування спільним майном.

Просив скасувати реєстрацію транспортного засобу Hyundai 130, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1582 см.куб., кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 24 вересня 2019 року, виданого на ім`я ОСОБА_1 ;

- встановити порядок користування вказаним вище автомобілем між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме: серпень, жовтень, грудень, лютий, квітень, червень кожного року з моменту набрання законної сили рішенням суду автомобіль і правовстановлюючий документ свідоцтво про реєстрацію знаходиться у користуванні і перебуває за місцем проживання ОСОБА_2 , вересень, листопад, січень, березень, травень, липень кожного року автомобіль та правовстановлюючий документ свідоцтво про реєстрацію перебувають у користуванні та за місцем проживання ОСОБА_1 до моменту спільного продажу або придбання одним із співвласників частки автомобіля, що належить другому співвласнику;

- передачу автомобіля проводити в останній день місяця або на наступний день після завершення продовженого терміну користування, в технічно справному і естетичному вигляді о 19.00 годині за адресою реєстрації особи, якій автомобіль передається. На вимогу співвласника, який отримує автомобіль у користування, співвласник, який передає автомобіль зобов`язаний надати акт огляду транспортного засобу, що підтверджує технічний стан транспортного засобу, що передається;

- у разі неможливості одному із співвласників надати автомобіль у зазначений день і час, співвласник у користуванні якого перебуває транспортний засіб, зобов`язаний повідомити іншого співвласника у будь-який зручний спосіб, надавши при цьому акт підтвердження технічного стану транспортного засобу з сервісного СТО;

- всі витрати на ремонт транспортного засобу, пов`язані з відновленням його технічного стану або приведенням його до естетичного вигляду покласти на особу, яка користувалась транспортним засобом;

- на час перебування транспортного засобу у ремонті пропорційно збільшувати час користування транспортним засобом іншому співвласнику в рахунок наступного періоду користування;

- у такому випадку передачу автомобіля проводити на наступний день після завершення всіх робіт, пов`язаних з ремонтом та технічним обслуговуванням транспортного засобу, в технічно справному та естетичному вигляді о 19.00 годині за адресою реєстрації особи, якій автомобіль передається;

- на вимогу співвласника, який отримує автомобіль у користування, співвласник, який передає автомобіль, зобов`язаний надати акт підтвердження ремонту автомобіля із зазначенням виконаних робіт;

- у разі знищення або пошкодження автомобіля, що унеможливлює його подальше використання або призведе до суттєвого зниження його ринкової вартості, співвласник, з вини якого це сталося зобов`язаний відшкодувати іншому співвласнику частини ринкової вартості автомобіля до моменту пошкодження, що буде визначено незалежним оцінювачем.

04 листопада 2024 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_2 про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач доповнив заявлені раніше позовні вимоги ще однією позовною вимогою такого змісту: винести рішення про примусову передачу автомобіля Hyundai 130, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1582 см.куб., кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_2 для здійснення реєстрації права власності на частки за ОСОБА_1 та на частки за ОСОБА_2

11 листопада 2024 року судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду заяву ОСОБА_2 про збільшення позовних вимог.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 05 лютого 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні спільним майном та визначення порядку користування спільним майном задоволено частково.

Встановити для ОСОБА_2 та для ОСОБА_1 наступний порядок користування автомобілем Hyundai 130, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1582 см.куб., кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , а саме після набрання рішенням суду:

- серпень, жовтень, грудень, лютий, квітень, червень кожного року передавати автомобіль в користування ОСОБА_2 ,

- вересень, листопад, січень, березень, травень, липень кожного року передавати автомобіль в користування ОСОБА_1 .

Передачу автомобіля разом зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу проводити у технічно справному стані в останній день місяця о 19.00 годині за адресою місця реєстрації співвласника, якому автомобіль передається.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1211, 20 грн., сплачений при подачі позову, а також судовий збір в сумі 605, 50 грн., сплачений при подачі заяви про забезпечення позову.

Не погодившись з зазначеним рішення ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування судом обставин справи. Вважає, що позивачем обрано не належний спосіб захисту. Зазначає, що не чинить перешкод у користуванні автомобілем та пропонував позивачу виплати йому половину вартості транспортного засобу, однак вони не досягли згоди щодо його ціни. За вказаних обставин вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є припинення спільної часткової власності на спірне авто з виплатою грошової компенсації частини авто.

Також звертає увагу суду на віддаленість місця проживання сторін та недоброзичливі відносини між ними, а тому вважає, що більш правильно та доцільно встановити порядок користування спірним автомобілем по 6 місяці: з березня по серпень - ОСОБА_1 , а з вересня по лютий - ОСОБА_2 .

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

18 грудня 2025 року від представника ОСОБА_1 , - адвоката Гонтара В.М. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи. вказане клопотання мотивовано зайнятістю адвоката в іншому судовому засіданні.

Дане клопотання розглянуто у судовому засідання та за результатами розгляду відмовлено у його задоволення виходячи з наступного.

Так, вказана справа розглядається судом протягом тривалого часу та не одноразово відкладалася за клопотаннями сторін. Час та дата розгляду справи були погоджені з учасниками справи, в тому числі з адвокатом Гонтарем В.М.

При цьому, як вбачається з витягу про призначення справ 18.12.2025 за участі адвоката Гонтара В.М. призначено дві справи: цивільну на 11.00 год. та справу про адміністративне правопорушення на 13.00 год.

У свою чергу, розгляд даної справи судом апеляційної інстанції призначений на 14.00 год., та адвокат не був позбавлений можливості приймати участь у судовому засіданні в режимі відоконференції, однак вказаним правом не скористався.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги. рішення суду оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для перегляду рішення суду в частині відмови у задоволенні позову.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області, 08 грудня 2018 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , дружині після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 18 жовтня 2023 року Департаментом «Центр надання адміністративних послуг» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається з листа Територіального сервісного центру МВС № 5342 за № 31/32-5342-234 від 20 квітня 2024 року, за ОСОБА_1 , чоловіком померлої ОСОБА_3 , значиться зареєстрованим з 24 вересня 2019 року автомобіль Hyundai 130, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1582 см.куб., кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 24 вересня 2019 року.

29 квітня 2024 року приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Ільїною Н.О. було видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_3 , а саме на частки транспортного засобу Hyundai 130, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1582 см.куб., кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 24.09.2019 року.

31 травня 2024 року ОСОБА_2 направив на адресу ОСОБА_1 лист про отримання свідоцтва про право на спадщину, повідомив про необхідність перереєстрації автомобіля та вирішення питань щодо спільного користування автомобілем. Направлення ОСОБА_2 вказаного вище листа на адресу ОСОБА_1 підтверджується копією вказаного листа, а також фіскальним чеком Укрпошти та повідомленням про рекомендоване відправлення.

Окрім того, позивачем надано скріншоти листування у соціальному месенджері з абонентом « ОСОБА_6 » щодо користування автомобілем.

У відповідності до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 169 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Встановлено, що спірний автомобіль перебуває у спільній частковій власності сторін. Автомобіль є неподільною річчю, його поділ в натурі призведе до втрати ним цільового призначення.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року, заява № 38722/02).

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Надаючи оцінку матеріалам справи колегія суддів звертає увагу, що між сторонами існує тривалий спір з приводу володіння та користування спільною частковою власністю, який у позасудовому порядку та під час розгляду справи судом, за домовленістю сторін, вирішити не вдалося.

При цьому, враховуючи характер спірних правовідносин, те що предметом спору є неподільна річ, питання щодо користування спільним майном може бути вирішено у спосіб, обраний позивачем, шляхом визначення порядку користування автомобілем.

Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги щодо неправильно обраного способу захисту.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що даний позов стосується саме захисту права особи на користування майно, тоді як питання припинення спільної часткової власності на спірне авто, стосується права власності на майно і у даній справі не є предметом спору.

У свою чергу законодавець передбачає право як спільного володіння майном так і право спільного користування майно і ці права не можуть бути ототожнені. Кожне з них може підлягати самостійному захисту.

Як вбачається з позовних вимог ОСОБА_2 звернувся до суду за захистом права користування автомобілем, який перебуває у його з відповідачем спільній власності та обрав відповідний спосіб захисту.

За вказаних обставин безпідставними є доводи наведені в апеляційній скарзі, що належним способом захисту порушеного права позивача є припинення спільної часткової власності на спірне авто з виплатою грошової компенсації частини.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановив, що сторонами не досягнуто згоди щодо користування спільним майном, яке в свою чергу є неподільною річчю, та прийшов до правильного висновку про можливість встановити порядок користування автомобілем у судовому порядку.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги доводи наведені в апеляційній скарзі щодо віддаленості місця проживання сторін та доцільності встановлення порядку користування по 6 місяців.

Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони проживають в одній області та в одному районі, а порядок користування визначений таким чином, щоб сторони мали змогу користуватися транспортним засобом протягом всього року.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Зважаючи на наведене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 05 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 23 грудня 2025 року

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук