Романівський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 грудня 2025 рокуселище Романів

Романівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Шакалова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Кліменчук С.В.,

позивачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника позивачів: ОСОБА_3 ,

третіх осіб: ОСОБА_2 ,

представника третьої особи ОСОБА_2 : Крижанівського О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 до Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, 5, вул. Сергія Лялевича, 2, селище Романів, Житомирського району, Житомирської області, треті особи: ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 , про визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

1. Рух справи

29 січня 2025 року позивачі звернулися до Романівського районного суду Житомирської області з указаним позовом; цього ж дня справу розподілено головуючому судді Шакалову А.В.

Ухвалою суду від 30 січня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 13 лютого 2025 року.

11 лютого 2025 року надійшла заява відповідача, у якій зазначено, що він покладається на розсуд суду, проти задоволення позову не заперечує та просить розгляд справи проводити без його участі.

13 лютого 2025 року надійшло клопотання представника позивачів про відкладення розгляду справи та проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Цього ж дня надійшло клопотання представника третьої особи ОСОБА_2 про надання можливості ознайомитися з матеріалами справи, поновлення строку на подання пояснень і відкладення розгляду.

Підготовче судове засідання 13 лютого 2025 року відкладено на 5 березня 2025 року.

25 лютого 2025 року надійшли письмові пояснення третьої особи ОСОБА_2 .

У підготовчому судовому засіданні 5 березня 2025 року вирішувалося питання щодо призначення судово-технічної експертизи та витребування доказів; ухвалою суду від 5 березня 2025 року в задоволенні цих клопотань відмовлено. Того ж дня надійшло клопотання представника позивачів про виклик свідка ОСОБА_5 , а також письмові заперечення на пояснення третьої особи.

17 березня 2025 року позивачі надали копії свідоцтв про право на спадщину за законом від 12.10.2021 № 982 та № 974. Також 17 березня 2025 року позивачі подали апеляційну скаргу на ухвалу суду від 05.03.2025.

Ухвалою суду від 19 березня 2025 року провадження у справі зупинено до розгляду апеляційним судом апеляційної скарги. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 28 березня 2025 року апеляційну скаргу повернуто апелянтам. Ухвалою суду від 21 квітня 2025 року поновлено провадження у справі, розгляд призначено на 21 травня 2025 року.

У травні-червні 2025 року судом вирішувались клопотання про долучення та витребування доказів (погосподарські книги, матеріали інвентарної справи, заповіт, технічний паспорт тощо). 30 травня 2025 року на виконання ухвали суду відповідач надіслав 13 облікових погосподарських книг форми № 1 Романівського старостинського округу за різні роки. 4 червня 2025 року надійшов оригінал заповіту ОСОБА_6 . Ухвалою суду від 10 липня 2025 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду на 6 серпня 2025 року.

6 серпня 2025 року надійшли пояснення відповідача із запереченнями проти позову з підстав пропуску позивачами позовної давності.

2. Судовий розгляд

Під час судового розгляду у судових засіданнях 06.08.2025, 11.09.2025, 16.10.2025, 27.10.2025, 14.11.2025, 09.12.2025 позивачі та їх представник підтримали позовні вимоги.

Третя особа та її представник заперечували проти задоволення позову, наполягали на правомірності спірного свідоцтва та просили застосувати позовну давність.

Суд допитав свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . Свідок ОСОБА_5 пояснила, що працювала секретарем ради, до її обов`язків входила підготовка проєктів довідок/виписок; зазначила, що внесення рукописного запису поверх друкованого тексту без належного оформлення було б порушенням встановленого порядку. Свідок ОСОБА_7 повідомив, що будинок по АДРЕСА_4 фактично складався з частин різної площі, а спадкодавиці належала менша частина.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1. Суть спору та позиції учасників

Позивачі просять визнати недійсним свідоцтво на право особистої власності від 03.09.1997, видане, на ім`я ОСОБА_6 щодо 1/2 житлового будинку АДРЕСА_4 , як таке, що оформлене з порушенням встановленого порядку та надалі створює перешкоди у реалізації прав співвласників.

Позивачі зазначають, що під час розгляду справи № 290/490/24 (за позовом ОСОБА_4 про виділ частки) їм стало відомо про підставу видачі свідоцтва 1997 року та про ознаки неналежного оформлення документа № 506 від 06.06.1997 (довідка/виписка), який використовувався під час видачі свідоцтва.

Треті особи посилалися на наявність правочинів щодо спірного майна (зокрема заповіту та договору дарування 2020 року) і просили застосувати позовну давність.

2. Встановлені судом обставини та оцінка доказів

Судом установлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_4 був об`єктом обліку в погосподарських книгах, у яких за різні періоди містилися записи щодо співвласників та/або показників площі.

Зокрема, з досліджених погосподарських книг убачається, що в рядку «Жилий будинок» у різні роки фіксувалися дані про належність будинку (часток/площі) ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , з відображенням показників 36 м? та 60 м? (у відповідних періодах і графах). Ці записи суд оцінює як такі, що підтверджують значення належного документування частки/площі у межах погосподарського обліку.

Судом установлено, що 03 вересня 1997 року видано свідоцтво на право особистої власності, на ім`я ОСОБА_6 щодо 1/2 житлового будинку АДРЕСА_4 . З матеріалів справи вбачається, що свідоцтво оформлене виконавчим комітетом Романівської сільської ради народних депутатів (на час видачі).

Підставою видачі свідоцтва у ньому зазначено документ № 506 від 06.06.1997 (у текстах/матеріалах справи вживається як «довідка», тоді як фактично долучено виписку № 506 з погосподарської книги).

З наявної у матеріалах справи виписки № 506 від 06.06.1997 (погосподарська книга № 1, особовий рахунок № НОМЕР_5 за 1997 рік) убачається, що документ виготовлено друкарським способом, при цьому відомості про частку 1/2 внесено рукописно. Судом встановлено під час безпосереднього огляду цього документа, що рукописний запис про частку не містить належного застереження/позначення про внесення змін та не засвідчений у спосіб, який би однозначно підтверджував його офіційність (зокрема, відсутні реквізити засвідчення саме такого рукописного внесення як складової офіційного запису).

Встановлення наведеного не потребує спеціальних знань і ґрунтується на безпосередньому огляді письмового доказу судом (стаття 89 ЦПК України).

Суд бере до уваги, що Інструкцією про порядок ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженою наказом Мінстату України від 22.02.1995 № 48 (чинною у 1997 році), передбачено ведення обліку з відображенням, у разі кількох власників, відповідних часток із зазначенням площі, а також дотримання встановлених вимог до оформлення та засвідчення облікових записів/відомостей.

Отже, для використання виписки з погосподарської книги як підстави для оформлення права власності визначальним є те, щоб відомості про частку були внесені та засвідчені належним чином, без сумнівів щодо їх офіційного характеру.

Суд також установив, що на підставі заповіту ОСОБА_6 (оригінал заповіту досліджено у судовому засіданні) усе її майно було заповідано онуці ОСОБА_2 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.12.1997 (серія ААК № 386985) спадкове майно включало, зокрема, 1/2 ідеальної частини житлового будинку, при цьому підставою такого оформлення зазначено свідоцтво на право особистої власності від 03.09.1997.

Надалі ОСОБА_2 передала (подарувала) 1/2 частку будинку своїй дочці ОСОБА_4 за договором дарування від 12.08.2020.

Таким чином, спірне свідоцтво 1997 року стало базовим документом, на який надалі посилалися при оформленні похідних документів щодо майна.

3. Правова оцінка та застосовані норми

Відповідно до частини першої статті 15 та частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного та безпосереднього дослідження доказів (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Спірне свідоцтво 1997 року є актом індивідуальної дії органу місцевого самоврядування, який посвідчує право особи на нерухоме майно у певному обсязі. Визнання такого акта недійсним є допустимим способом захисту, якщо встановлено, що акт видано без належної документальної підстави або з істотними порушеннями правил оформлення, які підривають достовірність підстави видачі та призводять до порушення/ускладнення реалізації прав інших осіб.

У цій справі встановлено, що документ № 506 від 06.06.1997 (виписка з погосподарської книги), який використовувався як підстава для видачі свідоцтва 1997 року, містить визначальні відомості про частку 1/2, внесені рукописно, але без належного засвідчення. За таких обставин цей документ не забезпечує достатнього рівня офіційності та достовірності для використання як підстави оформлення права власності у конкретному обсязі.

Суд також враховує, що відповідачем у спорі про недійсність акта органу місцевого самоврядування є орган, який на час розгляду справи здійснює відповідні повноваження у сфері місцевого самоврядування та є належним учасником для вирішення питання щодо акта, виданого виконкомом ради на момент його створення. Треті особи залучені до участі у справі, оскільки набули (оформили) права щодо майна на підставі документів, похідних від спірного свідоцтва, та реалізували процесуальні права й надали заперечення.

З урахуванням принципу диспозитивності (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України) суд зазначає, що у цій справі вирішується саме вимога про недійсність свідоцтва 1997 року; питання про скасування державної реєстрації або припинення похідних записів/прав у резолютивній частині не вирішується, оскільки такі вимоги не заявлені.

4. Щодо позовної давності

За статтею 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення рішення.

З доводів позивачів та матеріалів справи убачається, що про конкретну підставу видачі свідоцтва 1997 року (документ № 506 від 06.06.1997 у тому вигляді, який викликає сумніви щодо його належного оформлення) позивачі довідалися під час розгляду іншої справи у 2024 році. Позов подано 29.01.2025, тобто у розумний строк після моменту, на який посилаються позивачі як на момент дізнання про підстави позову.

Крім того, наслідки існування спірного акта індивідуальної дії мають тривалий вплив на реалізацію прав та інтересів співвласників/спадкоємців щодо того ж об`єкта нерухомості. За сукупністю наведених обставин суд доходить висновку про відсутність підстав для відмови у позові з мотивів пропуску позовної давності.

5. Висновок суду

Оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив, що спірне свідоцтво від 03.09.1997 видано на підставі документа № 506 від 06.06.1997, який містить визначальні відомості (частка 1/2), внесені рукописно без належного засвідчення, що не забезпечує належної достовірності підстави для видачі свідоцтва.

За таких обставин наявні правові підстави для визнання недійсним свідоцтва на право особистої власності, виданого, на ім`я ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо 1/2 житлового будинку АДРЕСА_4 .

Оскільки погосподарські книги витребувані судом як письмові докази, після їх дослідження у судовому засіданні вони підлягають поверненню володільцю як оригінали документів облікового/архівного значення.

Керуючись ст.ст. 5,8,10,11,60, 209, 260, 264,265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво на право особистої власності, видане 03 вересня 1997 року, на ім`я ОСОБА_6 щодо 1/2 житлового будинку АДРЕСА_5 , видане виконавчим комітетом Романівської сільської ради народних депутатів.

Погосподарські книги, витребувані та досліджені судом у цій справі (у кількості 13), повернути володільцю Романівській селищній раді Житомирського району Житомирської області.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено: 26 грудня 2025 року.

СуддяАндрій ШАКАЛОВ