Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ЗАОЧНЕ

"22" вересня 2025 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

за участю секретаря судового засідання Пшегалінській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

АТ «Перший український міжнародний банк» звернулось до суду із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за у сумі 53432,6 грн.

Позов обґрунтовано тим, що між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори: 14.02.2016 кредитний договір №2001, за яким позичальнику надано кредит у сумі 28290.76 грн. та 22.11.2018 кредитний договір №401, за яким позичальнику надано у сумі 11740 грн.

Згідно умов кредитного договору відповідач зобов`язався сплачувати банку заборгованість за кредитом, відсотки за його користування, комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідач порушив умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 09.09.2024 склала:

1) По кредитному договору від 14.02.2016 № 2001 - 38983.47 грн., з яких: 22333.88 грн. заборгованість за кредитом; 16649.59 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією;

2) По кредитному договору від 22.11.2018 № 401- 14449.13 грн., з яких: 8758.41 грн. заборгованість за кредитом; 4.04 грн. заборгованість процентами; 5686.68 грн. заборгованість за комісією.

Враховуючи вищезазначене та оскільки вказана заборгованість ОСОБА_1 не погашена, представник позивача просить вимоги позовної заяви задовольнити.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 13.12.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 110).

Представник позивача у позовній заяві просила суд розгляд справи здійснювати за відсутності представника.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Матеріали справи містять відомості про те, що позивачем належно виконано вимоги ч. 7ст. 43 ЦПК України та надіслано відповідачу на адресу зареєстрованого місця проживання копію позовної заяви з додатками. Крім того, відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, а також судова повістка надіслані рекомендованим листом на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7ст. 128 ЦПК України та були отримані особисто відповідачем у справі, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Крім цього, відповідачу у справі ОСОБА_1 було відомо про розгляд справи судом, оскільки ним особисто була подана заява про витребування доказів.

Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення.

Враховуючи наявність всіх умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст.223ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України.

У відповідності до вимог ч. 2 ст.247ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Так, судом встановлено, що 14.02.2016 між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви № 2001 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО). Підписавши заяву відповідач акцептував публічну пропозицію АТ «ПУМБ», яка розміщена на веб-сайті Банку: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування (з урахуванням усіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї заяви підтвердив свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених умовах (а.с. 15). За вказаним кредитним договором відповідачу надано кредит в сумі 28290,76 грн.

Також 22.11.2018 року між АТ «ПУМБ» та та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №401, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 11740,00 грн. Строк кредитування 24 місяців, розмір процентної ставки 0,01 % річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99 % (а.с. 11-12).

Відповідно до наданого розрахунку заборгованість ОСОБА_1 станом на 09.09.2024 склала:

1) По кредитному договору від 14.02.2016 № 2001 - 38983.47 грн., з яких: 22333.88 грн. заборгованість за кредитом; 16649.59 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією;

2) По кредитному договору від 22.11.2018 № 401- 14449.13 грн., з яких: 8758.41 грн. заборгованість за кредитом; 4.04 грн. заборгованість процентами; 5686.68 грн. заборгованість за комісією.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Разом з тим, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідачем було порушено умови на яких ним було взято кредити, а тому вимога банку щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами від 14.02.2016 № 2001 та від 22.11.2018 № 401 підлягає задоволенню за виключенням вимоги про стягнення заборгованості за комісією за кредитним договором № 401 від 22.11.2018.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за комісією, суд приходить до наступного висновку.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу(частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» (тут і далі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Суд звертає увагу на те, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ «ПУМБ» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З огляду на зазначене, відсутні підстави для стягнення заборгованості за комісією у розмірі 5686,68 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.4, 12, 13, 76 - 91, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" заборгованість за кредитними договорами:

- №2001 від 14.02.2016р. заборгованість у розмірі 38983,47 грн.

- № 401 від 22.11.2018р. заборгованість у розмірі 8762,45 грн.;

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" витрати зі сплати судового збору в сумі 2156,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Корольовським районним судом м. Житомира за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира в 30-денний строк з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України.

Cуддя В. П. Маслак