Справа № 139/866/24
Провадження № 2/139/357/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2025 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.,

з участю секретаря судових засідань Хонькович Л.І.

розглянувши в селищі Муровані Курилівці у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

у с т а н о в и в:

Сторони перебували у шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 07.10.2024, та проживали і були зареєстровані у житловому будинку, успадкованому позивачем після смерті його батька. Відповідач з 2010 року в будинку не проживає. Оскільки добровільно подати заяву про зняття з реєстраційного обліку відповідач не може, а її реєстрація в будинку створює перешкоди позивачу в користуванні та розпорядженні спадковим майном, у праві отримання соціальних послуг і субсидій, ОСОБА_1 за захистом своїх прав та інтересів 12 грудня 2024 року звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою від 13 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі (а.с. 33-34). Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Поштове відправлення із ухвалою про відкриття провадження та додатками до неї, судову повістку було направлено відповідачу на зареєстроване місце її проживання та, відповідно до розписки про вручення судової повістки (а.с. 43), вручено 27 грудня 2024. Крім того, відповідач про час і місце розгляду справи повідомлялася в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 35).

В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав (а.с. 44).

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причину неявки не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала.

За приписами ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими ЦПК України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України.

Тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 211, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи без участі сторін.

Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до повного задоволення.

Судом встановлено, що:

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 грудня 1996 року. Рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 07 жовтня 2024 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 18-20). Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень України, це рішення набрало законної сили 07 листопада 2024 року.

ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою старости Вербовецького старостинського округу № 10-17/2/221 від 06 вересня 2024 року (а.с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Виноградне помер батько позивача ОСОБА_3 (копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого 02 березня 1998 року, на а.с. 25). ОСОБА_1 до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним на день смерті проживав та був зареєстрований, зокрема, позивач ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою № 10-17/2/220, виданою 06 вересня 2024 року старостою Вербовецького старостинського округу Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області (а.с. 26).

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР).

Статтею 527 ЦК УРСР в редакції 1963 року (діяв на момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 ) визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР).

Свідоцтвом про народження НОМЕР_2 , виданим 13 березня 1950 року (а.с. 24) стверджується, що ОСОБА_3 був батьком позивача.

До складу спадкового майна після смерті ОСОБА_3 входив, зокрема, будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належав йому на праві власності відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 16 червня 1988 року (копія а.с. 29), та рішення виконавчого комітету Вербовецької сільської ради народних депутатів № 22 від 15 травня 1994 року (а.с. 30).

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями ( ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (частини 1 і 2 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року).

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв лише позивач та частково оформив, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12 жовтня 2012 (копія а.с. 27).

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, з 28 лютого 1998 року позивач володіє житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом.

Право на повагу до житла визначено і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого, немайнового, або майнового права та інтересу.

Довідкою старости Вербовецького старостинського округу № 10-17/2/221 від 06 вересня 2024 року (а.с. 17) стверджується, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично за даною адресою не проживає.

Судом встановлено, що відповідач вселилася у спірний будинок як член сім`ї власника. Ця обставина, зокрема, доведена рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 07 жовтня 2024 року у справі № 139/706/24 (а.с. 18-20). Цим же рішенням суду, яке набрало чинності 07 листопада 2024 року (а.с. 21-23), доведено, що шлюб між сторонами припинено, в тому числі через обставину, що фактичне припинення спільного проживання та подружніх стосунків між подружжям ОСОБА_4 настало ще в 2010 році.

Доказів того, що після 2010 року відповідач веде спільне з ОСОБА_1 господарство, проживає однією сім`єю із власником будинку чи є членом його сім`ї суду не надано. Крім того, такі обставини спростовуються наведеною вище довідкою старости Вербовецього старостинського округу № 10-17/2/221 від 06 вересня 2024 року (а.с. 17).

Тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Наведені вище норми цивільного законодавства України свідчать про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши всі обставини справи, перевіривши їх доказами, виходячи із принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Така позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 04 грудня 2019 року (справа № 235/9835/15-ц, провадження № 61-8142св18), від 16 січня 2019 року (справа № 243/7004/17-ц, провадження № 61-25371св18), від 16 жовтня 2019 року (справа № 243/9627/16-ц, провадження № 61-34009св18), від 23 жовтня 2019 року (справа № 766/12748/16-ц, провадження № 61-31405св18), від 15 січня 2020 року (справа № 686/11782/17-ц, провадження № 61-38672св18).

Також підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат. Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 1211 гривень 20 копійок судового збору (а.с. 11).

Керуючись: ст. 47, 41 Конституції України, ст.ст. 527, 529, 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.ст. 16, 319, 321, 391, 406 ЦК України, ст. 150 ЖК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 7, 12, 13, 81, 259, 263- 265, 268, 275, 279, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити. Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1211 (тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: _____________