Справа № 357/7651/25
Провадження № 2/357/3814/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Сомок О.А.,

секретар судового засідання Пугач В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біла Церква Київської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2025 року позивач ТОВ «Свеа Фінанс» за допомогою системи «Електронний суд» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на ступні обставини.

10.07.2019 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту та страхування №Z75.00600.005470708, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 32150,00 грн. для власних потреб, а позичальник отримує кредит і доручає банку сплатити за рахунок отриманих коштів страховий платіж на вказаний в договорі рахунок страховика. Кредит надається строком на 36 місяців. Кредитним договором встановлено розмір процентної ставки 9,99% річних. Підписанням відповідного кредитного договору позичальник також приєднався до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та підтвердив свою обізнаність про Умови та Тарифи Банку. Акціонерне товариство «Ідея Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконало повністю. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати та не в повному обсязі або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості.

25.07.2023 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (попередня назва - «Росвен Інвест Україна») було укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в реєстрі боржників. За вказаним договором факторингу ТОВ «Свеа Фінанс» було відступлено право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором №Z75.00600.005470708 від 10.07.2019. Станом на дату подачі позову заборгованість відповідача за вказаним договором складає: 28238,30 грн. - заборгованість за основним боргом, 9014,84 грн. - заборгованість за відсотками, 36402,38 грн. - заборгованість за іншими процентними платежами, а всього 73655,52 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вищевказану заборгованість та судові витрати.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Сомок О.А.

19.06.2025 ухвалою суду відкрито провадження по справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 90-91).

07.08.2025 на адресу суду за допомогою системи «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, разом із підтвердженням його направлення позивачу. У відзиві представник відповідача зазначив, відповідно до графіку щомісячних платежів за вказаним кредитним договором, відповідач по грудень 2019 року включно виконала свої зобов`язання перед банком щодо помісячної сплати боргу у 2019 році в повному обсязі. Із січня 2020 року погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, не здійснювалося. Проте, відповідач заперечує проти суми заборгованості, відповідно і ціни даного позову, яка зазначена в розрахунку заборгованості за Кредитним договором від 10.07.2019 станом на дату подачі позову банком, та яку банк просить суд стягнути з Відповідача, а саме: 1) Заборгованість за основним боргом, грн - 28238,30 грн. 2) Заборгованість за відсотками, грн - 9 014,84 грн. 3) Заборгованість за іншими процентними платежами, грн - 36 402,38 грн. 4) ВСЬОГО заборгованість - 73 655,52 грн. Відповідач просить суд звернути увагу на те, що відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Таким чином, строк позовної давності щодо вимоги про стягнення кредитної заборгованості через невиконане Відповідачем зобов`язання за вказаним Кредитним договором щодо помісячної сплати боргу за 2020 рік відповідної суми заборгованості сплинув у 2023 році, а щодо помісячної сплати боргу за 2021 рік відповідної суми заборгованості - сплинув у 2024 році, а також щодо сплати боргу за січень-квітень 2022 року відповідної суми заборгованості - сплинув у квітні 2025 року. Тому Відповідач просить суд застосувати в даному випадку строки позовної давності та відмовити Позивачу у даній частині позовних вимог, а саме: в нарахуванні та стягненні з Відповідача за Кредитним договором від 10.07.2019 заборгованості за 2020 рік, за 2021 рік, та за січень-квітень 2022 року включно. Оскільки Позивач подав позовну заяву про стягнення кредитної заборгованості з відповідача за Кредитним договором лише 22 травня 2025 року, то Відповідач, враховуючи строки позовної давності, не заперечує проти боргу в сумі, яка має нараховуватися лише за травень - липень 2022 року, а саме: 1966,62 грн. +1966,62 грн. +1966,41 = 5 899, 65 грн. (п`ять тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять гривень шістдесят п`ять копійок): 1) Заборгованість за основним боргом, грн - 3061,26 грн. (травень 2022 року 1012,34 грн. + червень 2022 року 1020,09 грн. + липень 2022 року 1028,83 = 3061,26 грн.); 2) Заборгованість за відсотками, грн 50,97 грн. (травень 2022 року 25,14 грн. + червень 2022 року 17,39 грн. + липень 2022 року 8,44 грн. = 50,97 грн.); 3) Заборгованість за іншими процентними платежами, грн - 2787,42 грн. (травень липень 2022 року 929,14 грн. х 3 = 2787,42 грн.); 4) ВСЬОГО заборгованість - 5 899, 65 грн. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про строкові платежі і видачі - сукупністю всіх платежів або видач, але не більше ніж за три роки. Таким чином, оскільки сума заборгованості відповідача за Кредитним договором від 10.07.2019 на момент подачі позову позивачем становить 5 899, 65 грн. (п`ять тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять гривень шістдесят п`ять копійок), то відповідно така ж і ціна позову - 5 899, 65 грн. (п`ять тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять гривень шістдесят п`ять копійок).

Просив суд застосувати строки позовної давності у частині позовних вимог, а саме: в нарахуванні та стягненні з ОСОБА_1 заборгованості за 2020 рік, за 2021 рік, та за січень-квітень 2022 року включно за Договором кредиту та страхування № Z75.00600.005470708 від 10.07.2019, відмовити ТОВ «СВЕА ФІНАНС» у частині позовних вимог, а саме: в нарахуванні та стягненні з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованості за 2020 рік, за 2021 рік, та за січень-квітень 2022 року включно за Договором кредиту та страхування № Z75.00600.005470708 від 10.07.2019 (а.с.103-104)

У судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи наявна заява представника позивача в якій він просив розгляд справи проводити без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 75-76).

У судове засідання відповідач та представник відповідача не з`явилися про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача у відзиві просив розглядати справу у його відсутності та відсутності відповідача (а.с.104).

У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно із ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

10.07.2019 АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 уклали договір кредиту та страхування № Z75.00600.005470708, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 32150,00 грн., а позичальник отримує його на наступних умовах: процентна ставка змінювана і становить 9,99% річних, строк кредиту 36 місяців, дата повернення кредиту 10.07.2022. Під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 додатку № 1, як «Інші послуги банку», що є невід`ємною частиною договору. Договір підписаний відповідачкою власноруч.

На виконання умов договору АТ «Ідея Банк» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 32150,00 грн.

Вказане підтверджується копією договору кредиту та страхування № Z75.00600.005470708 від 10.07.2019, копією додатку № 1 до вказаного договору, копією ордеру-розпоряджень № 1, копією паспорта відповідача (а.с.10-12, 20).

Пунктом 1.3 вказаного Договору передбачено, що позичальник сплачує проценти за ставкою 9,99%, яка є змінюваною.

Так, у п. 1.8 Договору зазначено, що змінювана процентна ставка, згідно п.1.3 визначається як змінна частина ставки в розмірі 9,5% збільшена на маржу банку в розмірі 0,49%.

Порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення зазначені у паспорті споживчого кредиту, з яким вона була ознайомлена та підписала 10.07.2019.

25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «Свеа Фінанс» (попередня назва ТОВ «Росвен Інвест Україна», а.с. 51) укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «Свеа Фінанс» свої права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права вимоги АТ «Ідея Банк» за первинними договорами до боржників, які визначені в реєстрі боржників (а.с. 28-37).

За відступлення прав вимоги ТОВ «Свеа Фінанс» сплатило АТ «Ідея Банк» грошові кошти в сумі 11963508 грн., що підтверджується копію платіжної інструкції № 9217 від 26.07.2023 (а.с. 42).

Згідно витягу з реєстру боржників ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № Z75.00600.005470708 від 10.07.2019 в сумі 73655,52 грн., з яких: 28238,30 грн. - заборгованість за основним боргом, 9014,84 грн. - заборгованість за відсотками, 36402,38 грн. заборгованість за комісіями (а.с. 50).

Відповідно до копії виписки за рахунком до договору кредиту та страхування за період з 10.07.2019 по 25.07.2023, відповідач користувалася кредитними коштами та частково вносила кошти на погашення заборгованості (а.с. 24-26).

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № Z75.00600.005470708 від 10.07.2019 заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Свеа Фінанс» станом на 25.07.2023 становить 73655,52 грн., з яких: 28238,30 грн. - заборгованість за основним боргом, 9014,84 грн. - заборгованість за відсотками, 36402,38 грн. заборгованість за комісіями (а.с. 22).

Мотиви, з яких виходить суд та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як встановлено у ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст.633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Відповідно до положень статей 1077,1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно із статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт укладення між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» кредитного договору №Z75.00600.005470708 від 10.07.2019, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти, які своєчасно та в повному обсязі не повернула.

Під час укладення договору про надання кредиту сторонами були узгоджені умови щодо сплати відсотків за користування кредитом.

Відповідач не заперечує отримання нею кредиту та зазначає про внесення платежів за графіком протягом 2019 року.

Наданими суду доказами підтверджено факт отримання позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором № Z75.00600.005470708, таким чином позовна заява в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним боргом кредиту в сумі 28238,30 грн. та відсотками в сумі 9014,84 грн. підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісіями в сумі 36402,38 грн, що вбачається з дослідженого судом розрахунку боргу станом на 25.07.2023, суд зазначає таке.

Розрахунково-касове обслуговування - це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, у тому числі у вигляді електронного документа, укладеного між ними, які пов`язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договором.

Розрахунково-касове обслуговування є однією з базових операцій банків. Будь яка операція - і пасивна, і активна, і надання послуг - неминуче супроводжується здійсненням платежу, отже - розрахунковим чи касовим обслуговуванням відповідного клієнта. Причому виконання таких операцій виконуються за дорученням клієнтів, яких банки здійснюють платежі, чи касові операції.

Банки на договірній основі здійснюють розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів і виконують їх розпорядження щодо перерахування коштів з рахунків, за що стягують плату з клієнтів у вигляді комісійної винагороди.

Отже, касове обслуговування - це сукупність банківських операцій з прийняття готівкових коштів від клієнтів і зарахування їх на відповідні банківські рахунки та видачі з клієнтських рахунків через касу банку готівкових коштів згідно з розпорядженням клієнтів на цілі, передбачені чинним законодавством.

Касові операції виконуються відповідно до інструкції з організації емісійно-касової роботи в установах банків України.

Відповідно до ч.1,2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначила, що «комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з матеріалами справи, сторонами узгоджено плату за обслуговування кредиту, про що зазначено і у графіку ( п.6.1. Договору) щомісячно.

Однак у договорі не зазначено які саме послуги, пов`язані з обслуговуванням чи наданням кредиту, виконує позивач за сплачену позичальником комісію. Тобто, не зрозуміло за що саме позичальник має сплатити комісію за надання йому кредитних коштів, адже відповідних дій на користь позичальника кредитор, отримавши комісію, вчиняти не зобов`язаний.

Так у даному випадку сторонами встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування». При цьому інших дій окрім надання безоплатної, за вимогами законодавства, інформації по кредиту на користь позичальника кредитор за сплачену комісію вчиняти не повинен.

Відтак, вважати те, що вимоги про сплату позичальником комісії є справедливими та обґрунтованими підстав немає, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» в частині стягнення прострочених комісій по кредиту задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України, обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається на осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Суд має право прийняти посилання та твердження сторони лише у випадку їх належного доведення в ході розгляду справи, за виключенням випадків, коли такі обставини не потребують окремого доведення. При цьому, сам лише факт відсутності заперечень іншої сторони проти таких посилань та тверджень не може вважатися їх визнанням.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 31.05.2022 у справі № 194/329/15-ц, загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Суд має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, наявні правові підстави для задоволення позову частково.

Всього стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у розмірі 37253,14 гривні. В решті позовних вимог слід відмовити.

При вирішенні питання застосування строку позовної давності про яку заявляє відповідач, суд виходить з такого.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Судом встановлено, що кредитний договір укладено між сторонами процесу 10.07.2019, а останнє погашення кредиту відбулось 12.12.20219, стягнення коштів на погашення просроченої кредитної заборгованості - 13.02.2020, що відображено у виписці банку по рахунку. Відтак початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з 14.02.2020, який мав би сплинути 14.02.2023.

Проте, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначений карантин введено з 12.03.2020 Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), який тривав до 30 червня 2023 року. Разом з тим, згідно з п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином, з урахуванням введення карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) 12.03.2020, а також введення воєнного стану в Україні 24.02.2022, строк дії якого продовжено по даний час, 3-річний строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України, не сплив та був продовжений на строк дії такого карантину, а в подальшому зупинений у зв`язку із введенням воєнного стану.

Судові витрати

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжної інструкції №449 від 13.01.2025 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривень.

Оскільки позов задоволено на 50,58 %, то судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача становить 1225,25 гривень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3, 12, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за договором № Z75.00600.005470708 від 10.07.2019 у розмірі 37253,14 гривні (тридцять сім тисяч двісті п`ятдесят три гривні чотирнадцять копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» судовий збір у розмірі 1225,25 гривень (одну тисячу двісті двадцять п`ять гривень двадцять п`ять копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», місцезнаходження: бульвар Вацлава Гавела, будинок 6, місто Київ, 03126, .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 24 грудня 2025 року.

Суддя О. А. Сомок