Справа №:755/7493/24
Провадження №: 2/755/3670/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" грудня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Гончарука В.П.,

за участю секретарів: Гриценко О.І., Оніщука Р.О.

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про встановлення факту проживання та визнання договору дарування недійсним, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 через свого представника звернулася до суду та відповідно до позовних вимог просила суд:

Встановити факт проживання ОСОБА_3 , разом з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю з 2008 року по 20.02.2022р.;

Визнати недійсним договір дарування 51/100 частки квартири АДРЕСА_1 , укладений 23 вересня 2021 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. та зареєстрований у реєстрі за № 1286.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що 49/100 квартири АДРЕСА_1 належить на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.12.2008 року ОСОБА_6 та членам її сім`ї: позивачу ОСОБА_3 та члена її родини ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в рівних долях .

Інша 51/100 частина квартири належала ОСОБА_10 та її сину ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 померла.

В квартирі АДРЕСА_1 фактично проживають ОСОБА_3 та малолітні ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , у, ОСОБА_13 , що зареєстровані у спірній квартирі.

Також до подачі позову в спірній квартирі були зареєстровані та проживали до дня смерті ОСОБА_10 та ОСОБА_5 .

У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 зловживав алкоголем і не мав доходу, позивач йому постійно допомагала та в останні місяці життя доглядала за ним, незважаючи на те, що вона має двох малолітніх дітей на утриманні, вони вважали себе членами сім`ї, оскільки протягом багатьох років були зареєстровані і проживали в одній квартирі та мали спільний побут.

Після смерті матері ОСОБА_5 почав ще сильніше зловживати алкоголем, пенсію він не отримував, ніде не працював, джерел доходу не мав, тому позивач його годувала, купувала ліки, а коли він вже не міг повноцінно себе обслуговувати, то і доглядала за ним .

Оскільки ОСОБА_5 не мав коштів на оформлення спадщини після смерті матері, він звернувся до позивача за допомогою і вони домовились, що в майбутньому позивач викупить у нього його частку квартири з правом його довічного проживання у спірній квартирі.

04.02.2021 року позивач разом з ОСОБА_5 поїхали разом до приватного нотаріуса КМНО Войстрік О.В. для оформлення права власності на спадщину.

04.02.2021 року приватним нотаріусом було видано свідоцтво про право власності на спадщину на 51/200 частини квартири АДРЕСА_1 , що належала померлій ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кударенко В.М. 04.01.2001 р.

Для оформлення права власності ОСОБА_5 також необхідно було виготовити технічний паспорт, який був замовлений і оплачений позивачем, всі нотаріальні послуги також були оплачені Позивачем.

Оскільки для оформлення договору купівлі-продажу квартири необхідна була довідка про зареєстрованих та вони не визначились з ціною договору, то вирішили відкласти це питання на деякий час.

В вересні 2021 року коли у ОСОБА_5 закінчились заощадження матері і він не мав засобів для існування, вони повернулись до питання щодо викупу його частки квартири. Оскільки вони домовлялись про те, що він матиме право проживати у спірній квартирі до кінця свого життя, між ними була домовленість, що позивач викупить у ОСОБА_5 51/100 частку квартири за 5000 доларів США.

Але, оскільки для сім`ї позивача на той момент був дуже скрутний час у фінансовому плані, позивач разом з чоловіком вирішили звернутися до фінансової компанії, яка б могла надати їм позику для викупу частки ОСОБА_5 .

Так, в інтернеті чоловік позивача знайшов фінансову компанію, яка надає позики.

На зустрічі представник фінансової компанії - відповідач ОСОБА_4 повідомила що вона погоджується допомогти їм, але з тією умовою, що вона дає ОСОБА_5 грошові кошти і вони укладають з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу частки квартири з правом довічного проживання, а позивач з чоловіком повинні сплачувати кошти щомісячно для погашення вартості квартири і після цього частка квартири буде переоформлена на чоловіка.

Оскільки позивач та її чоловік ОСОБА_13 були юридично необізнані, то всі погодились на такі умови.

23.09.2021 року між відповідачем ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування 51/100 частки спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О.

Також 23 вересня 2021 року між ОСОБА_4 та чоловіком позивача ОСОБА_13 було укладено попередній договір купівлі-продажу.

Відповідно до п. 1 Попереднього договору купівлі-продажу від 23.09.2021 р. сторони зобов`язуються у строк 18 години 23 березня 2022 року включно укласти договір купівлі-продажу (далі - основний договір) 51/100 частки квартири АДРЕСА_1 .

Пунктом 3 попереднього договору купівлі-продажу було встановлено відповідний графік платежів. ОСОБА_4 повідомила чоловіку позивача про те, що надалі авансові платежі слід вносити на картковий рахунок НОМЕР_1 , що належить її колезі ОСОБА_14 .

Так, ОСОБА_13 були здійснені відповідні перекази на картковий рахунок ОСОБА_14 наступні

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер.

Як згодом було встановлено, що ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_4 всього 1000 доларів і як повідомив останній, кожного місяця повинен був отримувати ще по 200 доларів, але після підписання договору, як вони всі думали, купівлі- продажу, ОСОБА_4 перестала сплачувати кошти, чим фактично ввела його в оману.

У зв`язку з введенням воєнного стану на території України, чоловік позивача не мала можливості сплачувати кошти згідно попереднього договору купівлі-продажу, але після стабілізації ситуації чоловік позивача почав знову перераховувати грошові кошти, за попередній договором.

Таким чином, згідно Попереднього договору купівлі-продажу від 23.09.2021 р. було всього перераховано на рахунок ОСОБА_14 грошові кошти в сумі 31 453,06 грн.

12.07.2022 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 було укладено новий Попередній договір купівлі-продажу, який нотаріально не посвідчувався.

Відповідно до п. 1 Попереднього договору купівлі-продажу від 12.07.2022 р., Сторони зобов`язуються у строк до 12 січня 2023 року включно укласти договір купівлі- продажу (далі - основний договір) 51/100 частки квартири АДРЕСА_1 .

В день укладення попереднього договору купівлі-продажу від 12.07.2022 р. чоловіком позивача було сплачено готівкою ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 1200 доларів США. ОСОБА_4 повідомила чоловіку Позивача про те, що надалі авансові платежі слід вносити на картковий рахунок НОМЕР_2 що належить ОСОБА_14 .

Так, чоловіком позивача було перераховано на картковий рахунок ОСОБА_14 за період з 13.08.2022 р. по 31.03.2023 р. грошові кошти в сумі 103 044,27 грн.

14.04.2023 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 було укладено новий Попередній договір купівлі-продажу, який також нотаріально не посвідчувався.

Так, чоловіком позивача за період з 19.04.2023 р. по 12.01.2024 р. було всього перераховано на рахунок ОСОБА_14 грошові кошти в сумі 169 235,73 грн.

Загальна сума перерахованих коштів за період з 22.10.2021 п. 12.01.2024 р. на рахунок ОСОБА_14 складає 306 786,06 грн.

Станом на день звернення з позовною заявою, ОСОБА_4 ухиляється від укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу частини квартири та постійно змінює суми, які повинні сплатити їй за основним договором купівлі-продажу.

Натомість ОСОБА_4 було виставлено 51/100 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на добровільний продаж на платформі «СЕТАМ» за посиланням https://setam.net.ua/auction/546326.

ОСОБА_4 неодноразово здійснювала спроби вселитися у квартиру, порушуючи права малолітніх дітей - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які зареєстровані і проживають у квартирі (витяги з реєстру територіальної громади додаються).

ОСОБА_4 чинить перешкоди в користуванні спірною 51/100 частини квартири та при виникненні конфлікту пред`явила оспорюваний договір дарування, чим порушила домовленості, що існували між нею та ОСОБА_5 .

Отже, оскаржуваний договір дарування було укладено ОСОБА_5 під впливом помилки, оскільки ОСОБА_5 мав намір укласти договір купівлі-продажу частки квартири з правом довічного проживання.

Позивач проживає у спірній квартирі із самого дитинства.

Із сім`єю ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , у них склались дуже дружні стосунки та всі вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, а в останні місяці життя позивач повністю доглядала за ОСОБА_5 , оскільки вважала його своїм другим батьком.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Вимоги свої обґрунтовує посиланням на вимоги ст. 1216,1217, 1218, 1264,1222 ЦК України

Щодо підстав визнання недійсним договору дарування то позивач вважає, що ОСОБА_5 дуже зловживав алкогольними напоями і кожного дня перебував в стані алкогольного сп`яніння, чим скористалась відповідач.

ОСОБА_5 мав намір укласти саме договір купівлі-продажу своєї частки квартири з позивачем та передбачити в договорі довічне право проживання в квартирі, оскільки дуже потребував коштів, та не мав наміру передавати в дар свою частку зовсім незнайомій для нього людині.

ОСОБА_5 фактично продовжив проживати у спірній квартирі, відповідач не сплачувала за комунальні послуги, хоча як власник своєї частки повинна була нести витрати по утриманню свого майна та фактично передача частки спірної квартири не відбулась, при підписанні оскаржуваного договору ОСОБА_5 отримав від відповідачки кошти, що суперечить правовій природі договору дарування.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Позиція обгрунтована вимогами ст. 229 ЦК України .

Ухвалою суду від 7 травня 2024 р. було відкрито провадження по даній справі за правилами загального позовного провадження.

В ході судового розгляду позивач та представник позивача наполягали на задоволені позовних вимог з обставин викладених в позові, вказуючи на те, що відповідач ОСОБА_4 не виконує взяті на себе зобов`язання щодо укладання договору купівлі продажу спірної 51/100 частини квартири АДРЕСА_1 , чим не виконує умови попереднійх договорів, що були укладені між відповідачем ОСОБА_4 та ОСОБА_13 .

Крім того, відповідач скористалася правовою необізнаністю ОСОБА_5 , а також безпосередньо позивача по справі та замість договору купівлі - продажу спірної частки 51/100 частини квартири АДРЕСА_3 шляхом введення в обману змусила ОСОБА_5 укласти договір дарування спірної 51/100 частки квартири, хоча за твердженням позивача ОСОБА_15 вважав, що він уклав саме договір купівля продажу своєї частки, так- як отримав за даним договором кошти в розмірі 1000 доларів США, крім того за твердженням позивача відповідач також не виконала умови договору ( домовленості) , що існували між відповідачем та ОСОБА_5 та не сплатила останньому всю суму коштів за спірну частку квартири.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, обґрунтовуючи свою позиції тим, що будь яких правових підстав для задоволення позову не має, що договір дарування квартири було укладено у відповідності до вимог чинного законодавства та це було волевиявленням безпосередньо ОСОБА_5 .

Також в ході судового розгляду не знайшли свого правового обґрунтування позовні вимоги позивача щодо проживання позивача ОСОБА_3 однією сім`єю з ОСОБА_5 .

Щодо стосунків, які виникли між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 то дані правовідносини не є предметом розгляду даної справи.

Представник третьої особи в зал судового засідання не з`явився.

Суд заслухавши думку учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи дійшов наступного, що статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як убачається з матеріалів справи, що 23 вересня 2021 р. ОСОБА_5 було укладено нотаріально посвідчений договір дарування 51/100 частки квартири АДРЕСА_1 , відповідно до якого відповідач ОСОБА_4 прийняла в дар вказану вище 51/100 частину спірної квартири.

Вказана 51/100 частина спірної квартири АДРЕСА_1 належала ОСОБА_5 на підставі договору купівлі продажу від 4 січня 2001 р. та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 4 лютого 2021 р.

Як слідує з матеріалів справи, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис про смерть № 9398.

Інша частина 49/100 спірної квартири АДРЕСА_3 , відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.12.2008 року , належить в рівних долях ОСОБА_6 , та членам її родини ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 .

Тобто, як слідує з матеріалів справи, що в спірній квартирі проживало дві родини, а саме родина ОСОБА_5 , ОСОБА_17 та родина ОСОБА_6 з 5- ти осіб.

Позивач стверджує, що вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_5 з 2008 року по день смерті останнього, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_1 , хоча при цьому в судовому засіданні встановлений факт, того, що позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_13 та в шлюбних стосунках у них народжено двоє дітей: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 року судом встановлюються факти, які породжують юридичні наслідки. П. 7 цієї Постанови передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину тощо.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року передбачено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 2 СК України Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 74 СК України)».

Вирішуючи вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки слід врахувати, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.

В той же час в ході судового розгляду позивач стверджувала, що ОСОБА_5 їй був як «другий» батько, вона здійснювала за ним догляд, піклувалася про нього, допомагала у ведені домашнього господарства, але при цьому до суду не було надано належних та допустимих доказів того, що позивач ОСОБА_3 з 2008 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частина 1 ст. 316 ЦК України визначає право власності як право особи на річ ( майно ), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд; частина друга цієї ж статі вказує на те, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Такою юридичною дією, шо передбачена главою 55 ЦК України, є договір дарування.

Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 229 ЦК України визначено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як убачається з матеріалів справи, що позивач фактично не оспорює того факту, що ОСОБА_5 перебував у скрутному матеріальному становищі та потребував коштів для свого проживання, та дійсно він добровільно разом з відповідачем ОСОБА_4 звернувся до нотаріуса для укладання договору щодо відчуження його 51/100 частки у спірній квартирі АДРЕСА_3 .

За твердженням позивача між ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_4 повинен був бути укладений договір купівлі продажу даної спірної частки за суму в розмірі 5 тис. доларів США, але ОСОБА_5 отримав тільки 1 тис. доларів США та замість договору купівлі - продажу 51/100 частини квартири уклав договір дарування, внаслідок чого ОСОБА_4 набула у власність частку в спірній квартири, вказуючи на те, що ОСОБА_5 уклав договір дарування, а не договір купівлі продажу внаслідок помилки та в свою чергу ОСОБА_4 не виконала взяті на себе фінансові зобов`язання перед ОСОБА_5 .

Вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначенні статтею 203 ЦК України, а саме:

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Також статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В ході судового розгляду не надано до суду доказів в обґрунтування того, що ОСОБА_5 уклав оспорюваний договір дарування внаслідок помилки, так - як в ході судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_5 мав намір здійснити відчуження своєї спірної 51/100 частки квартири АДРЕСА_1 .

Також як слідує з матеріалів справи, що позивач вважає, що відповідач ОСОБА_4 не виконує взяті на себе зобов`язання за попередніми договорами купівлі продажу 51/100 частини квартири АДРЕСА_1 , що були укладені між відповідачем та ОСОБА_13 , але вказані правовідносини не є ні предметом ні підставами позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи. Сторонами надано належним чином завірені копії відповідних документів.

Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, з урахуванням пояснень представників позивача, позивача , відповідача, та його представника, свідків суд прийшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 293-294, 315-319 ЦПК України, ст. 3 Сімейного Кодексу України, ст.203, 215, 229, 316, 717 ЦК України, суд-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про встановлення факту проживання та визнання договору дарування недійсним - відмовити .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 30.12.2025 р.

Відомості щодо учасників справи:

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 );

Відповідач : ОСОБА_4 , (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_5 );

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпроваської районної у місті Києві державної адміністрації, (, адреса: 02160, м. Київ, вул. Харківське Шосе, 4-А);

Суддя: