Справа № 466/6726/25
Провадження № 2/466/2927/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2025 року м.Львів

Шевченківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Білінської Г.Б.

за участю секретаря Ханас С.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третьої особи ОСОБА_5 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири,-

в с т а н о в и в :

16.07.2025 р. позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідачки ОСОБА_4 майнову та моральну шкоду, заподіяну залиттям квартири.

В обгрунтування позову покликається на те, що позивачка проживає у кв. АДРЕСА_1 . Поверхом вище у кв. АДРЕСА_2 проживає відповідачка. 03.04.2025 р. з вини відповідачки відбулось залиття її квартири, пошкоджена стеля ванної кімнати. Факт залиття засвідчений комісією ЛКМ «Балатон 409», яка при обстеженні квартири встановила причини залиття. Проведеною з ініціативи позивачки експертизою, вартість якої 5600 грн., встановлено величину заподіяної матеріальної шкоди - 16 543 грн. Вказані матеріальні збитки просить стягнути з відповідачки. Крім цього, позивачка вважає, що їй заподіяна і моральна шкода, оскільки через залиття квартири і її пошкодження погіршився стан здоров`я, умови проживання, виникли душевні страждання. Моральну шкоду оцінює в розмірі 10000 грн. та просить стягнути з відповідачів.

У судовому засіданні представник позивачів - адвокат Кінаш Д.В. позовні вимоги підтримав та дав пояснення, аналогічні змісту позову.

Представник відповідачів - адвокат Дитинич П.І. позовні вимоги заперечив, пояснив, що обстеження квартири відповідачки та проведення експертного дослідження відбулось без участі відповідачки, що суперечить чинному законодавству та викликає сумніви у їх неупередженості та об`єктивності. Вважає, що факт залиття квартири позивачки з вини відповідчки не доведений, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, подала заяву, у якій просить проводити розгляд без її участі.

Суд, вислухавши думку учасників справи, дослідивши подані сторонами докази, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що свідоцтвом про право власності на квартиру стверджується, що власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (після шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_7 ).

Із Акту комісії ЛКП «Балатон 409» від 07.04.2025 р. вбачається, що під час обстеження кв. АДРЕСА_1 , виявлені сліди замокання стелі у ванній кімнаті. Причиною залиття комісія зазначила - халатне відношення мешканців квартири АДРЕСА_2 до сантехнічних приладів.

З метою визначення розміру завданої шкоди позивачка звернаись до судового експерта Заяць І.Г., який провадить експерту діяльність на підставі свідоцтва №57/22/П.

Згідно з експертним висновком №26/05-25 від 06.06.2025 р., складеного за результатами проведення експертного дослідження квартири позивачки, розмір матеріальної шкоди, завданої позивачці залиттям квартири, складає 16543 грн.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (ч. 1 ст. 11, п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

За змістом положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб (ч. 2 ст. 13 ЦК України).

Згідно зі ст. 151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктами 8, 9 частини другої статті 19 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №759/4781/16-ц, від 11.09.2019 у справі № 203/2378/14-ц та від 28.08.2019 у справі № 638/20603/16.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, при цьому доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житловокомунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт

Зі змісту Акту ЛКП «Балатон 409» від 07.04.2025 р про залиття квартири позивачки вбачається, що його складено за відсутністю відповідачів, проте сам факт складання акту про залиття квартири без участі відповідачів не спростовує їх вину. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 727/6631/17, провадження № 61-11357св18.

Крім того, судом враховано, що пошкодження майна позивачки внаслідок залиття квартири підтверджується Висновком експерта про визначення матеріальних збитків, складений особою, яка мала на такі дії повноваження.

Поданий позивачкою експертний висновок про визначення матеріальних збитків не оспорений відповідачкою, складений відповідно до вимог закону уповноваженою особою, дослідження узгоджуються з Актом ЛКП, а тому такий висновок суд вважає належним, допустимим та достовірним доказом розміру матеріальної шкоди, завданої позивачам, внаслідок залиття квартири.

Таким чином, позивачкою належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами доведено факт залиття квартири, розмір завданої шкоди, протиправну поведінку відповідачки, яка полягала у неналежному виконанні своїх обов`язків щодо утримання майна та недопустимості використання майна на шкоду іншим, причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та протиправними діями відповідачки оскільки саме внаслідок неналежного виконання нею своїх обов`язків відбулося залиття квартири, внаслідок чого завдано шкоду майну позивачки.

Доводи сторони відповідачки про те, що залиття квартири сталося не з її вини всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, ґрунтуються виключно на припущеннях, та спростовуються матеріалами справи.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ст. 15-16 ЦК України).

Таким чином, відповідачка зобов`язана відшкодувати позивачці майнову шкоду у розмірі 16543 грн.

Стосовно вартості послуг експерта, суд не вважає такі судовими витратами, а лише способом збиранння доказів на підтвердження позовних вимог а тому такі не підлягають стягненню в користь позивачки.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд вважає за необхідлне зазначити наступне.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст. 23, 1167 ЦК України.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності, інших цивільних прав при настанні негативних наслідків.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно з частиною третьої цієї статті моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд наголошує, що моральна шкода полягає у емоційному стресі, душевних стражданнях, негативних емоціях, переживаннях з приводу залиття та пошкодження квартири. Вочевидь, залиття квартири порушило звичний та розмірений спосіб життя позивачів, викликало необхідність докладання додаткових зусиль для його нормалізації та витрачання власного часу для вирішення проблем, пов`язаних з усуненням наслідків залиття та пошкодження квартири.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести свої вимоги належними докзами.

Позивачкою не подано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнала позивачка внаслідок залиття належної їй квартири, а відтак така вимога до задоволення не підлягає.

Вирішуючи питання судових витрат у справі суд виходив з такого.

Судові витрати в цій справі складаються з судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позовні вимоги позивача задоволено частково, з відповідачки необхідно стягнути на користь позивачки сплачені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 грн. за подання позовної заяви.

Однак, суд додатково звертає увагу позивачки, що при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до відповідача судові витрати, сплачені позивачами, відшкодовуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог до кожного з позивача.

Керуючись ст. 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 267-268, 279, 353, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , р.н. невідомий, РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 в користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_4 , 16 543 грн. (шістнадцять тисяч пёятсот сорок три) гривні матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 , р.н. невідомий, РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 в користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_5 (одну тисячу двісті одинадцять гривень) сплаченого судового збору.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя Г. Б. Білінська