Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3663/15-ц

номер провадження 2/695/70/25

30 грудня 2025 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Середи Л.В.,

за участі секретаря с/з Оніщенко Н.В.

представника позивача адвоката Сизька Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк», Закритого не диверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «Джерело», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АРБ «Інвестменс» про встановлення нікчемності правочину, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про встановлення нікчемності правочину, у якому просила:

- встановити нікчемність правочину - договору про відступлення права вимоги від 09.07.2015 укладеного між ПАТ «Радикал Банк» в особі заступника голови правління банку Артеменка І.В. та Закритим не диверсифікованим венчурним пайовим інвестиційним фондом «Джерело».

Позовна заява, з урахуванням численних доповнень підстав позову, мотивована тим, що 18 лютого 2014 року між ПАТ «Радикал Банк» та ТОВ «Агровал» був укладений кредитний договір № KЛ-10323/1-980 про відкриття відновлювальної кредитної лінії. У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитом того ж дня між ПАТ «Радикал Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір майнової поруки, а з ОСОБА_2 (директором ТОВ «Агровал») договір особистої поруки. 09 липня 2015 року ПАТ «Радикал Банк» відступив право вимоги за зазначеним кредитним договором та договорами забезпечення на користь Фонду «Джерело» на підставі договору про відступлення права вимоги № заг.

Позивач зазначає, що вказаний договір відступлення є нікчемним у силу закону з декількох підстав. По-перше, підписант договору від імені банку - заступник голови правління ОСОБА_3 , не мав необхідного обсягу повноважень на вчинення правочину, оскільки ринкова вартість майна, що є предметом договору, перевищувала 25 відсотків вартості активів банку, що за Статутом ПАТ «Радикал Банк» відноситься до виключної компетенції загальних зборів акціонерів.

По-друге, позивач посилається на порушення вимог статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вказуючи, що правочин вчинено 09 липня 2015 року - у день прийняття Національним банком України постанови № 452/БТ про віднесення ПАТ «Радикал Банк» до категорії неплатоспроможних та запровадження у банку тимчасової адміністрації. Позивач стверджує, що договір підписано після призупинення повноважень органів управління банку, що згідно з ч. 3 ст. 36 вказаного Закону свідчить про нікчемність правочину. Дана обставина також є предметом дослідження у кримінальному провадженні № 0000134 щодо розтрати майна банку службовими особами.

Крім того, підставою нікчемності позивач вважає відчуження активів банку за ціною, яка є суттєво нижчою за ринкову. За розрахунками позивача, вартість відступлених прав вимоги була занижена на 40,96% порівняно з даними звітів про незалежну оцінку, що підпадає під ознаки нікчемності, визначені п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також позивач вказує, що ні боржник, ні поручителі не були належним чином повідомлені про зміну кредитора, а сама ОСОБА_1 згоди на заміну особи у зобов`язанні не надавала.

Посилаючись на те, що відповідачі не визнають факт нікчемності договору, позивач вважає, що встановлення судом недійсності правочину в силу закону є необхідним для захисту її прав як майнового поручителя та запобігання безпідставним вимогам з боку неналежного кредитора.

Ухвалою судді від 20.11.2015 відкрито провадження по даній справі.

У квітні 2016 року від відповідача - ПАТ «Радикал Банк» надійшли письмові пояснення, в яких банк фактично підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 . Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що укладення договору відступлення прав вимоги з ТОВ «КУА «АРБ Інвестменс» належало до виключної компетенції Загальних зборів акціонерів банку. Однак у розпорядженні Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Радикал Банк» відповідні рішення акціонерів відсутні, що свідчить про перевищення службовими особами банку своїх повноважень під час підписання спірного договору. Крім того, ПАТ «Радикал Банк» зазначив, що Уповноваженою особою Фонду в порядку статей 37, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було прийнято рішення про нікчемність договору відступлення прав вимоги № заг від 09.07.2015. У зв`язку з цим на адресу ТОВ «КУА «АРБ Інвестменс» було спрямовано повідомлення № 2703/15 від 08.10.2015 про нікчемність правочину з вимогою припинити будь-які дії, спрямовані на стягнення коштів з боржників. Додатково банк надав документи, що вказують на пов`язаність ПАТ «Радикал Банк» та ТОВ «КУА «АРБ Інвестменс», що, на переконання відповідача, є ще одним підтвердженням нікчемності оспорюваного договору відступлення.

Третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АРБ Інвестменс», у поданих до суду запереченнях проти позову зазначає про безпідставність позовних вимог. Свою позицію третя особа обґрунтовує тим, що спірний договір відступлення права вимоги від 09.07.2015 за своєю правовою природою є цесією (ст.ст. 512-519 ЦК України), а не договором факторингу, у зв`язку з чим посилання позивача на норми, що регулюють відносини факторингу, є помилковими. Третя особа наголошує, що позивач, а також боржник ТОВ «Агровал» та поручитель ОСОБА_2 , були належним чином повідомлені про зміну кредитора у зобов`язанні. Окрему увагу третя особа звертає на те, що дійсність договору відступлення права вимоги № заг від 09.07.2015 вже була предметом судового розгляду у справах № 904/8033/15, № 925/1798/15 та № 911/5087/15. Рішеннями господарських судів у вказаних справах, які набрали законної сили, було відмовлено у задоволенні вимог про визнання цього договору недійсним чи нікчемним. На переконання третьої особи, спірний правочин містить усі істотні умови, відповідає вимогам цивільного законодавства, підписаний уповноваженими особами та не містить ознак нікчемності. З огляду на встановлені господарськими судами обставини щодо дійсності договору та відсутність доказів його невідповідності закону, третя особа вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Також, ОСОБА_2 звертався до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ПАТ «Радикал Банк» про встановлення нікчемності правочину. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04.12.2017 позовні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було залишено без розгляду. Проте постановою Апеляційного суду Черкаської області від 13.03.2018 вказану ухвалу було змінено: в частині залишення без розгляду позову ОСОБА_1 її скасовано, а в частині залишення без розгляду зустрічного позову ОСОБА_2 - залишено без змін.

Враховуючи вказане суд здійснює розгляд справи лише в межах позовних вимог первісного позову.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «Радикал Банк» з ринку у січні 2022 року скерував до суду письмові пояснення, відповідно до яких, обґрунтовуючи свою позицію, наголосив на пріоритетності норм спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює процедуру виведення банку з ринку та перевірку його правочинів. Банк вказує, що в межах господарської справи № 911/3474/17 судами вже було проведено аналіз оскаржуваного Договору № заг від 09.07.2015 та встановлено його невідповідність вимогам п. 3 ч. 3 ст. 38 вказаного Закону, оскільки ціна відступлених активів була занижена на 40,96% відносно їх ринкової вартості. З огляду на встановлену нікчемність правочину в силу закону (ст. 215 ЦК України), Банк стверджує, що такий договір не створив жодних юридичних наслідків щодо переходу прав вимоги до ТОВ «КУА «АРБ Інвестменс». Водночас, посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/3156/17, банк зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді «встановлення нікчемності» або «визнання недійсним» нікчемного правочину є неефективним та неналежним, оскільки не призводить до реального відновлення прав, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Ухвалою суду від 24.11.2022 підготовче провадження по даній справі закрито, справу призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та заявах по суті справи. Зокрема, представник наголосив, що позовна заява, з урахуванням доповнених підстав, містить вичерпні дані, які підтверджують нікчемність спірного договору про відступлення прав вимоги від 09.07.2015.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за їх відсутності не надавали. Суд зазначає, що вказані особи мали достатньо часу та можливостей для реалізації своїх процесуальних прав, у тому числі для подання письмових пояснень чи заперечень по суті спору, чим деякі учасники не скористалися з невідомих суду причин. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників, що не з`явилися, на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи суд приходить до наступного висновку.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України унормовано, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Судом встановлено, що між ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» (Кредитор) та ТОВ «АГРОВАЛ» (Боржник) було укладено Кредитний договір № КЛ-10323/1-980 від 18.02.2014. Від імені ТОВ «АГРОВАЛ» договір було підписано директором - Головіним Романом Григоровичем.

З метою забезпечення виконання зобов`язань юридичної особи (ТОВ «АГРОВАЛ»), між ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» та фізичною особою - ОСОБА_2 18.02.2014 було укладено Договір поруки №ДП-10323/1-980, згідно з яким він взяв на себе солідарну відповідальність відповідати перед ПАТ «Радикал Банк» за виконання зобов`язань ТОВ «Агровал» по кредитному договору від 18.02.2014.

Крім того, 18.02.2014 між ПАТ «Радикал Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір майнової поруки, відповідно до умов якого, позивач прийняла на себе зобов`язання відповідати перед ПАТ «Радикал Юанк» за виконання зобов`язань ТОВ «Агровал» по кредитному договору від 18.02.2014р.

На підставі постанови Правління НБУ від 09.07.2015 № 452/БТ ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних. З 10.07.2015 у Банку запроваджено тимчасову адміністрацію, а з 09.11.2015 розпочато процедуру ліквідації. Протягом усього періоду ліквідації, який неодноразово продовжувався рішеннями Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (зокрема до листопада 2020 року та надалі до завершення процедури), повноваження органів управління Банку здійснювали уповноважені особи Фонду.

09.07.2015 - у день прийняття рішення про неплатоспроможність банку між банком (первісний кредитор) та другим відповідачем, який діяв від імені, в інтересах та за рахунок Закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «Джерело» (новий кредитор) було укладено оскаржуваний договір про відступлення права вимоги від 09.07.2015 № заг (далі договір), відповідно до умов якого первісний кредитор (перший відповідач) передав новому кредиторові (другому відповідачу) право вимоги сплати грошових коштів від позичальників, зазначених у додатку № 1 до договору, а другий відповідач прийняв право вимоги, що належало первісному кредиторові у зобов`язаннях (далі основне зобов`язання), зазначених у додатку № 1 до договору.

Станом на день укладення договору зобов`язання боржників за кредитними договорами становить 300392538,18 грн. основна сума зобов`язання, 8752262,63 грн. проценти, нараховані за користування коштами (п. 1.5 договору).

Пунктами 2.1, 2.2 договору визначено, що за відступлення права вимоги за договором другий відповідач не пізніше 15 липня 2015 року сплачує банку суму в розмірі 100539250,03 грн. шляхом безготівкового перерахування на рахунок відкритий у банку.

Додатковим договором від 09.07.2015 № 1 сторони домовились викласти п. 1.5 договору в наступній редакції: «Станом на день укладення договору зобов`язання боржників за кредитними договорами становить 323370538,18 грн. основна сума зобов`язання, 8873679,69 грн. проценти, нараховані за користування коштами».

У додатку № 1 до договору наведений перелік з 42 кредитних договорів, укладених між банком та відповідними позичальниками (включаючи кредитний договір №КЛ-10323/1-980 від 18.02.2014).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на нікчемність Договору про відступлення права вимоги №заг від 09.07.2015 року в силу положень ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вказуючи на те, що відчуження активів ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» на користь ТОВ «КУА «АРБ ІНВЕСТМЕНС» відбулося за ціною, що є суттєво нижчою за ринкову (із заниженням на 40,96%), та у період, коли Банк уже мав ознаки неплатоспроможності. Також підставою позову зазначено порушення процедури погодження правочину органами управління Банку та участь у розрахунках пов`язаних осіб, що, на думку Позивача, свідчить про незаконність переходу прав вимоги за основним кредитним договором ТОВ «АГРОВАЛ» та похідними договорами поруки ОСОБА_2 та майнової поруки ОСОБА_1 . З огляду на це, Позивач вважає, що оскаржуваний правочин не створив юридичних наслідків, а тому потребує судового встановлення факту нікчемності та визнання його недійсним для відновлення її прав як майнового поручителя.

Частиною 4 ст. 84 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Досліджуючи правову природу спірного Договору про відступлення права вимоги №заг від 09.07.2015 року, суд бере до уваги, що вказаний правочин уже був предметом детального судового розгляду у низці справ, в тому числі за позовами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, зокрема у справі № 911/3474/17 від 22.10.2019, рішення в якій залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2020..

Суд акцентує увагу на тому, що у зазначеному господарському процесі брали безпосередню участь як ТОВ «АГРОВАЛ» (Боржник за основним зобов`язанням), так і ОСОБА_2 (Поручитель та директор Боржника).

У межах справи № 911/3474/17 Господарським судом Київської області було проведено всебічний аналіз обставин відчуження активів ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» на користь ТОВ «КУА «АРБ ІНВЕСТМЕНС». За результатами розгляду судом було констатовано, що оскаржуваний договір відступлення підпадає під критерії нікчемності, визначені п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки продаж прав вимоги відбувся за ціною 249 827 030,78 грн при їх реальній ринковій вартості 423 949 435,00 грн. Різниця у 40,96% є безумовним доказом заниження ціни активів банку, що за законом робить такий правочин нікчемним з моменту його вчинення.

Суд підтвердив, що нікчемний правочин не створює жодних юридичних прав та обов`язків для його сторін, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відтак, законний перехід права вимоги від Банку до КУА фактично не відбувся.

Разом із тим у справі № 911/3474/17 суд зазначив, що встановлення нікчемності правочину або визнання його недійсним у судовому порядку не є належним способом захисту порушеного права. Господарський суд, спираючись на висновки Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 24.07.2019 у справі № 910/10364/16, зазначив, що якщо закон уже визначив правочин нікчемним, то він є недійсним «автоматично», і судове рішення для підтвердження цього факту не вимагається. Будь-яка вимога про «визнання недійсним нікчемного договору» є юридично зайвою та не призводить до ефективного захисту інтересів позивача.

Висновки суду першої інстанції щодо юридичної долі оскаржуваного правочину були в повному обсязі підтверджені постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2020 у справі № 911/3474/17.

У даній справі суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення без змін, наголосив на тому, що у зв`язку із встановленням факту нікчемності Договору відступлення прав вимоги №заг від 09.07.2015 на підставі п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, будь-які подальші підстави для дослідження його недійсності відсутні. Колегія суддів господарського суду фактично підтримала концепцію "нікчемності в силу закону", зазначивши, що такий правочин не потягнув за собою правомірних юридичних наслідків, оскільки був вчинений поза межами правового поля.

Крім того, апеляційним судом було остаточно спростовано доцільність судового встановлення нікчемності, оскільки такий правочин є недійсним з моменту укладення незалежно від будь-яких наказів банку чи судових рішень.

У вказаній постанові колегія суддів чітко зазначила, що «Укладений першим та другим відповідачем договір від 09.07.2015 № заг є недійсним в силу закону, тобто нікчемним правочином, який не потягнув за собою правомірних правових наслідків, адже був вчинений не в рамках позитивного правового поля. На думку суду до описаної ситуації за аналогією було б прийнятно застосувати концепцію "плодів отруєного дерева", що вживається Європейським судом з прав людини (не вірна дія не породжує правомірних наслідків).»

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із ст.ст. 12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Суд зазначає, що у кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним, та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Вказана позиція є сталою у практиці Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. (Постанови Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18).

Разом з тим, позивачем у позовній заяві не доведено обґрунтованості заявлених позивачем позовних вимог, як і не обґрунтовано того, яким чином визнання нікчемного договору відступлення прав вимоги № заг від 09.07.2015, призведе до поновлення порушених прав позивача.

Оскільки факт нікчемності спірного Договору вже встановлений та підтверджений судом апеляційної інстанції у справі № 911/3474/17 (де сторонами виступали особи, безпосередньо пов`язані з Позивачем та Відповідачем-1), суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання цього договору недійсним є юридично неспроможними. Такий спосіб захисту не може призвести до реального поновлення її прав, оскільки права та обов`язки за нікчемним правочином не виникли в ТОВ "КУА "АРБ ІНВЕСТМЕНС" з моменту його підписання, що вже є констатованим фактом у межах господарської юрисдикції.

Суд акцентує увагу на недоведеності обставин щодо наявності актуального спору про право або реальний майновий інтерес ОСОБА_1 , який міг би бути захищений саме у такий спосіб.

Щодо обґрунтування судового рішення, суд, керуючись принципами, викладеними у рішеннях Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» та «Трофимчук проти України», зазначає, що обов`язок суду мотивувати рішення не може тлумачитись як вимога детально відповідати на кожен довод сторони. Судом були ретельно досліджені та взяті до уваги всі доводи позивача, проте у тексті рішення відображені лише ті аргументи, які мають визначальне значення для вирішення спору по суті. Інші твердження позивача та відповідачів не спростовують висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову через обрання неналежного способу захисту та преюдиційність встановлених раніше обставин.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог. Доводи позовної заяви належним чином не підтверджені, спростовуються наявними у справі доказами та встановленими на їх підставі обставинами, а позиція суду повністю відповідає нормам матеріального і процесуального права та сталій практиці Верховного Суду.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, суд зазначає, що оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку зі сплатою судового збору, покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Вирішуючи даний спір по суті судом встановлено, що ухвалою суду від 30.10.2015 та ухвалою від 03.11.2015 (про виправлення назви вулиці) в рамках розгляду даної справи були вжиті заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт на 3-кімнатну квартиру загальною площею 75.8 кв. м., житловою площею 51.7 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , заборонено органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти дії по проведенню державної реєстрації відчуження вказаної 3-кімнатної квартири у будь-який спосіб та будь-яким особам та заборонено органам державної виконавчої служби проводити виселення чи вселення будь-яких осіб у вказану квартиру.

Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (ч. 10 ст. 158 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк», Закритого не диверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «Джерело», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АРБ «Інвестменс» про встановлення нікчемності правочину відмовити повністю.

Скасувати заходи забезпечення позову, які були застосовані відповідно до ухвал суду від 30.10.2015 та від 03.11.2015 (про виправлення назви вулиці), а саме накладення арешту на 3-кімнатну квартиру загальною площею 75.8 кв. м, житловою площею 51.7 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , заборони органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти дії по проведенню державної реєстрації відчуження вказаної 3-кімнатної квартири у будь-який спосіб та будь-яким особам та заборони органам державної виконавчої служби проводити виселення чи вселення будь-яких осіб у вказану квартиру.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Середа Л.В.