С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
_________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/7237/25
В справі 760/2073/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

23 вересня 2025 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Левіцької Н.О.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою.

ІІ. Описова частина

23 січня 2025 року до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , що перебуває у спільній частковій власності трьох співвласників (по 1/3 частці кожному), а саме:

- виділити у користування ОСОБА_2 кімнату площею 18,3 кв.м з балконом 1,05 кв.м;

- виділити у користування ОСОБА_1 кімнату площею 13,10 кв.м;

- виділити у користування ОСОБА_3 кімнату площею 12,6 кв.м з вбудованою шафою 0,4 кв.м;

- в спільному користуванні співвласників залишити кухню площею 8,5 кв.м, ванну кімнату площею 2,8 кв.м, вбиральню площею 1,4 кв.м, коридор площею 10,40 кв.м.

Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що він є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 16.02.2005. Решта часток квартири належать Відповідачу 1 - його батьку ОСОБА_2 (1/3) та Відповідачу 2 - його сину ОСОБА_3 (1/3) на підставі того ж свідоцтва. Між Позивачем та Відповідачем 1 склалися складні сімейні відносини, що унеможливлюють укладення договору про порядок користування квартирою.

Позивач зазначав, що заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23.06.2021 у справі № 760/26784/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про вселення та встановлення порядку користування жилим приміщенням позов було задоволено частково: ОСОБА_2 вселено у квартиру та зобов`язано відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні, проте у задоволенні вимог про встановлення порядку користування було відмовлено, оскільки запропонований порядок передбачав значне відхилення від ідеальних часток на користь Позивача (різниця становила приблизно 23%).

При цьому Позивач зазначав, що між ним та Відповідачем-2 ( ОСОБА_3 ) досягнуто попередньої згоди щодо запропонованого порядку користування квартирою, і Відповідач-2 має намір подати до суду заяву про визнання позову у повному обсязі.

Ухвалою від 27.01.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

22 вересня 2025 року до суду надійшло клопотання представника Позивача адвоката Морозова М.В. про уточнення позовних вимог та виправлення описки у номері будинку та квартири, яка допущена в первісній редакції позову.

22 вересня 2025 року від Відповідача-2 - ОСОБА_3 надійшла заява про визнання позовних вимог у повному обсязі, в якій він зазначив, що повністю визнає позовні вимоги ОСОБА_1 та запропонований ним порядок користування квартирою, а також просив розглянути справу за його відсутності.

Від Позивача та його представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач-1 - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, жодних заяв чи клопотань до суду не надсилав, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином.

Суд, враховуючи належне повідомлення всіх учасників справи, наявність заяв Позивача та Відповідача-2 про розгляд справи за їх відсутності, а також те, що Відповідач-1 не з`явився без повідомлення причин, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Встановлено та підтверджено долученими до справи доказами, що квартира АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної часткової власності у рівних частках - по 1/3 кожному, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 16.02.2005.

Згідно з технічним паспортом, квартира є трикімнатною, має житлову площу 43,8 кв.м і складається з трьох ізольованих кімнат: кімната площею 13,10 кв.м, кімната площею 12,6 кв.м та кімната площею 18,10 кв.м; кухні площею 8,5 кв.м; ванної кімнати площею 2,8 кв.м; вбиральні площею 1,4 кв.м; коридору площею 10,40 кв.м; вбудованої шафи площею 0,4 кв.м. Квартира обладнана балконом площею 1,05 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані.

Домовленості між співвласниками про порядок користування квартирою не досягнуто, між Позивачем та Відповідачем-1 існують конфліктні відносини, що унеможливлюють добровільне вирішення цього питання.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23.06.2021 у справі № 760/26784/20 (суддя Українець В.В.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було задоволено вимоги про вселення ОСОБА_2 у спірну квартиру та зобов`язання відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні. Водночас у задоволенні вимог про встановлення порядку користування квартирою було відмовлено. Суд у тій справі встановив, що запропонований ОСОБА_2 порядок передбачав виділення йому кімнати площею 18,3 кв.м з балконом 1,05 кв.м, тоді як ідеальна частка кожного становить 14,6 кв.м, що є різницею приблизно у 23 %, яку суд визнав такою, що не є незначним обсягом відхилення від ідеальних часток. Рішення набрало законної сили 04.08.2021.

Суд звертає увагу, що у попередній справі порядок користування не був встановлений саме через те, що один із співвласників-відповідачів ( ОСОБА_2 ) вимагав виділити йому найбільшу кімнату, площа якої значно перевищувала його ідеальну частку, тоді як інші співвласники із запропонованим розподілом не погоджувалися. У даній справі ситуація є принципово іншою: Позивач ( ОСОБА_1 ) пропонує порядок, за якого саме Відповідачу-1 ( ОСОБА_2 ) виділяється найбільша кімната з балконом, тобто саме той варіант, якого ОСОБА_2 домагався у попередній справі. Водночас, Відповідач-2 ( ОСОБА_3 ) позов визнав повністю.

Щодо правового регулювання спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Непорушність права власності також закріплена у статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною 1 статті 356 Цивільного кодексу України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Дана норма вказує, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Така правова позиція послідовно викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 06.02.2023 у справі № 607/22941/21 (провадження № 61-12444св22), в якій Касаційний цивільний суд зазначив, що стаття 358 ЦК України регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Щодо належності суб`єктного складу суд зазначає, що оскільки співвласники майна, що належить їм на праві часткової власності, наділяються правомочностями володіння, користування та розпорядження майном, то у спорі щодо встановлення порядку користування квартирою учасниками спірних матеріальних правовідносин є усі її співвласники. Така правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.09.2022 у справі № 752/7435/20 (провадження № 61-19110св21). Лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд може вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог.

У даній справі як Відповідача-1 залучено ОСОБА_2 (батька Позивача), а як Відповідача-2 - ОСОБА_3 (сина Позивача), які разом із Позивачем є усіма трьома співвласниками квартири.

Щодо визнання позову Відповідачем-2 суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов повністю або частково.

Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України суд не приймає визнання відповідачем позову в справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє, а також у випадках, визначених частиною десятою статті 49 цього Кодексу.

Відповідач-2 - ОСОБА_3 , який є повнолітньою та дієздатною особою, подав заяву про визнання позову добровільно та усвідомлено. Визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приймає визнання позову Відповідачем-2.

Щодо позиції Відповідача-1 - ОСОБА_2 суд зазначає наступне.

Відповідач-1 відзиву на позов не подав, у судове засідання не з`явився, жодних заяв чи заперечень не надсилав, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Разом з тим, суд бере до уваги, що у попередній справі № 760/26784/20 саме ОСОБА_2 виступав позивачем та просив визначити порядок користування квартирою таким чином, щоб йому було виділено кімнату площею 18,3 кв.м з балконом 1,05 кв.м. Тобто порядок користування, запропонований Позивачем у даній справі, повністю відповідає тому розподілу кімнат, якого раніше домагався сам ОСОБА_2 . Ця обставина свідчить про те, що запропонований Позивачем порядок користування не порушує інтересів Відповідача-1, а навпаки - надає йому саме ту кімнату, яку він сам бажав отримати.

При цьому суд враховує ту обставину, що Позивач та Відповідач-2, яким за запропонованим порядком виділяються менші за площею кімнати, ніж їхні ідеальні частки, добровільно погодилися на такий розподіл. Зокрема, Позивач сам запропонував цей порядок, а Відповідач-2 визнав позов у повному обсязі. Тобто обидва співвласники, чиї реальні частки виявляються меншими за ідеальні, свідомо та добровільно погодилися на таке відхилення на користь третього співвласника.

Відповідач-1, якому за даним порядком виділяється найбільша кімната з балконом (що перевищує його ідеальну частку), не подав жодних заперечень, а з матеріалів попередньої справи № 760/26784/20 вбачається, що він сам домагався саме такого розподілу.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06.02.2023 у справі № 607/22941/21, судове рішення про встановлення порядку користування спільним майном не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно та не порушує їх прав як власників. Цей спір не стосується порядку поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму.

Відповідно до пункту 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» передбачено, що якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Спірна квартира не може бути поділена в натурі на окремі квартири з самостійними виходами, а отже, належним способом захисту прав співвласників є саме визначення порядку користування.

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову та визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 у спосіб, запропонований Позивачем, оскільки такий порядок враховує конфігурацію квартири (наявність трьох ізольованих кімнат та трьох співвласників), відповідає волевиявленню усіх сторін та не порушує прав жодного зі співвласників.

IV. Резолютивна частина

Керуючись статтями 317, 319, 321, 355, 356, 358, 391 Цивільного кодексу України, статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 178, 206, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою задовольнити повністю.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , що перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , таким чином:

- виділити в особисте користування ОСОБА_2 ізольовану житлову кімнату площею 18,3 кв.м з балконом площею 1,05 кв.м;

- виділити в особисте користування ОСОБА_1 ізольовану житлову кімнату площею 13,10 кв.м;

- виділити в особисте користування ОСОБА_3 ізольовану житлову кімнату площею 12,6 кв.м з вбудованою шафою площею 0,4 кв.м;

- залишити у спільному користуванні співвласників кухню площею 8,5 кв.м, ванну кімнату площею 2,8 кв.м, вбиральню площею 1,4 кв.м, коридор площею 10,40 кв.м.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3. Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач-1: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідач-2: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя: