Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2485/24
Провадження № 2-о/376/24/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2025 р. Сквирський районний суд Київської області в складі :

Головуючого судді Коваленка О.М.,

при секретарі Щур Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира Київської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Сквирська міська рада Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

Встановив:

13.08.2024 року до суду звернувся ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обгрунтування своєї заяви заявник вказав, згідно договору купівлі-продажу від 24 жовтня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за № 1936 він ОСОБА_1 , купив у КСП «Щедрий колос» одну другу частину жилого будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд в АДРЕСА_1 сім ( АДРЕСА_2 .

В подальшому, на підставі рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 03/06-13-07, виданого 16.12.2016 року Дулицькою сільською радою Сквирського району, Київської області ОСОБА_1 була приватизована земельна ділянка площею 0,1208 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 1:01:032:0015. Дане право на земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1 40.

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (номер витягу: НВ-016 від 21.11.2016, земельна ділянка площею 0,1208 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку. господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер: :01:032:0015 знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

На даний час, у відповідності до вимог законодавства, своє право на житловий будинок та господарські будівлі і споруди підтверджене договором купівлі - продажу від 24 жовтня 1995 року, ОСОБА_1 намагався зареєструвати у Державному реєстрі речових прав. Однак, зареєструвати вказане право власності не виявилось можливим. Оскільки, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки: 376080181 від 26.04.2024 року) право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 (розмір частки 1, тобто, весь будинок) зареєстровано за ОСОБА_2 .

Право власності за ОСОБА_2 зареєстровано на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 14 грудня 2017 року у справі № 376/3056/17 та ухвали суду від 26 лютого 2018 року у справі № 376/3056/17. Дана особа є співвласником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_2 , в якому розташована також належна ОСОБА_1 частина будинку. Однак, площа житлового будинку, який зареєстровано за ОСОБА_2 складає: загальна, - 176, 40 кв.м., житлова, - 80,50 кв.м., що не відповідає загальній площі житлового будинку в якому є частка заявника, оскільки, площа його житлового будинку згідно Технічного паспорта та договору купівлі - продажу від 24 жовтня 1995 року складає: загальна площа: 146,0 кв. м., житлова, - 73,7 кв. м. Даний факт дає підстави вважати, що ОСОБА_2 зареєстрував за адресою АДРЕСА_2 інший об`єкт нерухомого майна, до того ж, весь житловий будинок .

ОСОБА_1 намагався змінити адресу належної йому на праві власності частини житлового будинку по АДРЕСА_4 з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_2 , для чого із відповідною заявою звернувся до Сквирської міської ради, яка є правонаступником Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області (ЄДРГІОУ 04361999) на підстав рішення № 12-1- УІІІ від 18 листопада 2020 року. Однак, рішенням виконавчого комітету Сквирської міської ради від 22 травня 2024 року № 14/11 йому було відмовлено у зміні адреси частини об`єкта нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами з номера АДРЕСА_5 у зв`язку з тим, що при виявленні дублювання номерів об`єктів нерухомого майна зміна, коригування адреси здійснюється на підставі рішення суду, відповідно до п. 50, 52 «Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна», затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 07.07.2021 р. № 690.

На даний час, склалась ситуація коли частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який належить заявнику на праві власності знаходиться за однією адресою ( АДРЕСА_2 ), а земельна ділянка для обслуговування даної частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, за іншою ( АДРЕСА_3 ).

Інакше, як в судовому порядку вирішити дане питання не виявляється можливим.

Тому, для врегулювання розбіжностей між адресою місця знаходження житлового будинку, господарських будівель і споруд ( АДРЕСА_2 ), частина якого належить мені на праві власності та знаходження земельної ділянки для обслуговування частини даного житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1208 га ( АДРЕСА_3 ) потрібно встановити факт, що має юридичне значення для узаконення права на нерухоме майно та проведення відповідної його реєстрації в державному реєстрі. Дані обставини, а саме розбіжності в адресі знаходження належного заявнику нерухомого майна порушують його майнові права, позбавляють права на вільне розпорядження цим нерухомим майном, по підставі чого ОСОБА_1 звертається до Сквирського районного суду та просить:

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) належить право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею: 146,0 кв. м., житлова, - 73,7 кв.м., розташованого по АДРЕСА_3 .

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до канцелярії суду заяву та просив провести судове засідання провести без його участі та без фіксації судового засідання технічними засобами, свою заяву підтримує в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Сквирської міської ради Левіцька В.П. в судове засідання не з`явилася, надіслала до канцелярії суду заяву та просила провести судове засідання без її участі та без фіксації судового засідання технічними засобами, та зазначила, що заявлені вимоги ОСОБА_1 не визнають, оскільки вони суперечать даним в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, де вже зареєстровано право власності на житловий будинок за вищевказаною адресою і вказаний житловий будинок без поділу на квартири (не багатоквартирний будинок), що підтверджується інформаційною довідкою №376080181 від 26.04.2024 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 240 (а.с.33-35).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання на підставі вимог ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить частина житлового будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Сквирської державної нотаріальної контори Кравець А.В. 24 жовтня 1995 року (а.с.9-10).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових права № 376080181 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на цілу частину житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с.15).

У зв`язку з тим, що за ОСОБА_2 зареєстровано ціла частина житлового будинку АДРЕСА_2 , хоча насправді йому належить лише частина будинку, то ОСОБА_1 не може повною мірою розпоряджатися належним майном.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умови, що встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 обрав не вірний спосіб захисту свого приватного права, оскільки з наданих письмових доказів вбачається, що громадянин ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на цілий житловий будинок АДРЕСА_2 , хоча частини житлового будинку на праві приватної власності належить ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі продажу від 24.10.1995 року.

Тому керуючись ст. 315 ЦПК України суд відмовляє ОСОБА_1 в задоволені його заяви та роз`яснює йому, що він має на руках дійсний правовстановлюючий документ, який посвідчує його зареєстроване право власності на частину вказаного житлового будинку, що не потребує доказування через встановлення юридичного факту, однак може оскаржити право власності громадянина ОСОБА_2 на цілу частину житлового будинку АДРЕСА_2 , частина якого належить ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2,4,12,13,76,77,81,211,247,258,259,263 265, 294,315,351,352,354 ЦПК України,Постановою Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), суд,

Ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Сквирська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити в повному обсязі.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.М. Коваленко