Провадження № 2/161/18/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 січня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Коржик Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

01.11.2024 року позивач ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 07.03.2024 року близько 17:00, ОСОБА_2 перебуваючи у АДРЕСА_1 , поблизу закладу доставки їжі «Суші», під час конфлікту, який виник на грунті неприязних відносин, йому один удар кулаком в ділянку верхньої губи, внаслідок чого заподіяв легкі тілесні ушкодження. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.07.2024 року у справі № 161/6225/24, який набрав законної сили, відповідача було засуджено за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Вказані дії призвели до необхідності лікування та придбання ліків, на що ним було витрачено 1000 грн. Крім того, своїми неправомірними діями ОСОБА_2 заподіяв йому моральну шкоду, яка полягає у розвитку в нього психологічного дискомфорту, перенесеному фізичному болі, порушенні сну та почуття приниженої гідності тощо. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з відповідача на свою користь завдану йому майнову шкоду в сумі 1000 грн., моральну шкоду в сумі 50000 грн., а також витрати на правничу допомогу в сумі 4000 грн.

До початку судового засідання від представника позивача надійшла до суду заява з проханням розгляд справи здійснювати у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 33).

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 32), заяви, клопотання, відзив на позовну заяву від нього на адресу суду не надходили.

Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , 07.03.2024, близько 17:00 год., перебуваючи на прилеглій території, що поряд із закладом доставки їжі «Суші», який розташований по вул. Чорновола, 44, в м. Луцьк Волинської обл., діючи з прямим умислом, керуючись метою нанесення тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи значення та суспільну небезпеку своїх дій, в ході конфлікту, який виник на ґрунті неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_1 , біля транспортного засобу MERCEDES Vito, д.н.з. НОМЕР_1 , в якому перебував останній за водійським сидінням, раптово наніс один удар кулаком лівої руки в ділянку верхньої губи зліва ОСОБА_1 , в результаті чого своїми вищевказаними умисними протиправними діями ОСОБА_2 заподіяв потерпілому ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді рани на шкірі та слизовій оболонці верхньої губи зліва, які згідно висновку судово-медичного експерта за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх загоєння необхідний час більше шести діб.

Вищевказані обставини встановлені вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.07.2024 року у справі № 161/6225/24, який набрав законної сили 27.08.2024 року, та яким ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України (а.с. 9-11).

З огляду на ч. 6 ст. 82 ЦПК України, суд вважає доведеним, що між неправомірними діями відповідача, які полягали у вчиненні злочину, та між заподіянням позивачці шкоди існує причинно-наслідковий зв`язок.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ч. 1, п. 8 ч. 1 ст. 16 ЦК України)

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень ст. 453 ЦК, ст. ст. 48, 51, 52, 54, 56, 57 ЗУ «Про власність». Зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу.

Зазначене дає підстави для висновку, що обов`язок доведення факту заподіяння майнової шкоди покладається на позивача.

Однак, ані позивачем ОСОБА_1 , ані його представником, в ході розгляду справи не було надано жодних доказів, які б підтверджували факт понесення позивачем витрат на лікування та придбання ліків у сумі 1000 грн.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України особа, якій неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю завдана моральна шкода, має право вимагати відшкодування такої шкоди особою, яка її завдала, за наявності вини останньої.

Відповідно до ч. 1, п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода може полягати: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ч.ч. 3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди враховує характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема подальшої поведінки заподіювача шкоди. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

Факт заподіяння ОСОБА_1 неправомірними діями ОСОБА_2 моральної шкоди знайшов своє підтвердження в ході розгляду даної справи.

Водночас, з огляду на встановлені обставини справи, беручи до уваги характер та обсяг моральних страждань, що були обумовлені перенесеними душевними хвилюваннями, порушенням звичайного ритму життя, перенесеним фізичним болем (позивачу наскрізь пробито губу), а також ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, суд вважає обґрунтованим, розумним і справедливим розміром відшкодування моральної шкоди у сумі 7000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що 10.10.2024 року між адвокатом Полячуком С.І. та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат взяв на себе зобов`язання з приводу надання правової допомоги. Сума гонорару адвоката є фіксованою та становить 4000 грн. (а.с. 12).

На виконання умов вищевказаного правочину позивачем було сплачено своєму представнику 4000 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 14).

Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими.

На переконання суду, розмір понесених стороною позивача витрат на правничу допомогу зменшенню не підлягає, оскільки такий відповідає критеріям розумності та неминучості, а також співвідноситься із конкретними обставинами справи.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При зверненні до суду із позовними вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому із відповідача, з огляду на положення ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: судовий збір на користь держави в розмірі 151,40 грн. (з розрахунку: ціна позову 56000 грн.; сума задоволених вимог 7000 грн., що у відсотковому співвідношенні становить 12,50 %; ставка судового збору за даним позовом 1211,20 грн.); витрати на правничу допомогу на користь ОСОБА_1 в сумі 500 грн. (з розрахунку: 12,50 % від понесених витрат на правничу допомогу).

На підставі ст.ст. 11, 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-82, 141, 247, 259, 263-268, 280, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) моральну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням в розмірі 7000 (сім тисяч) грн.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 500 (п`ятсот) грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_2 ) в дохід держави 151 (сто п`ятдесят одна) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , ІПН: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складений 15 січня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська