Провадження № 2/641/589/2025 Справа № 582/849/24
25 грудня 2025 року м. Харків
Слобідський районний суд міста Харкова в складі:
головуючого судді Онупко М.Ю.,
за участю секретаря Кисіль О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування,-
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його сестра ОСОБА_4 (дівоче прізвище ОСОБА_5 ). За життя спадкодавиця ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 , а саме з 23.07.1977 року по 17.08.1992 рік. Тобто 17.08.1992 року ОСОБА_4 розірвала шлюб з ОСОБА_6 . Від шлюбу вони мали сина ОСОБА_2 . На момент смерті ОСОБА_4 мешкала за адресою: АДРЕСА_1 . Заповіт ОСОБА_4 не залишила.
Також зазначив, що 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64 від введено воєнний стан, який діє і до теперішнього часу. Сумська міська територіальна громада входила до переліку територій активних бойових дій з 24.02.2022 року по 03.04.2022 року, та на теперішній час м. Суми входить до зони можливих бойових дій. Позивач з огляду на похилий вік і стан здоров`я, а також у зв`язку із бойовими діями не мав можливості прибути в м. Харків для оформлення спадщини.
Крім того вказав, що він звернувся до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка була направлена поштою у строк становлений законодавством чинним на той час, на підставі вказаної заяви була заведена спадкова справа за № 713/2022. Він вважав, що є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, оскільки рідна сестра померлої ОСОБА_3 відмовилася від прийняття спадщини шляхом подання відповідної заяви, а син померлої ОСОБА_2 разом з померлою не проживав та заяву про прийняття спадщини не подавав. Враховуючи військовий стан та ведення бойових дій на території Сумської та Харківської областей, позивач не звертався до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак, після звернення до нотаріальної контори 10.05.2024 року з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, він отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки разом зі спадкодавицею за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання її сина ОСОБА_2 , який є спадкоємцем першої черги. Позивач вказав, що не погоджується з вказаними обставинами відмови та вважає, що відповідач ОСОБА_2 не прийняв спадщину відповідно до положень ч. 3 ст.1268 ЦК України та відповідно не має права на отримання спадщини.
Враховуючи вищевикладене, позивач був змушений звернутися до суду з позовом.
Ухвалою Недригайлівського районного суду Сумської області від 04.07.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно (квартиру) в порядку спадкування та визнання права власності на земельні ділянки (частки) в порядку спадкування роз`єднано в окремі самостійні провадження. Виділено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно (квартиру) в порядку спадкування в самостійне провадження та передано до канцелярії суду для здійснення реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду.
05.07.2024 року ухвалою Недригайлівського районного суду Сумської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в частині позовних вимог про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Комінтернівського районного суду м. Харкова.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.08.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.
Окрім того ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.12.2024 року у цивільній справі № 582/849/24 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 .
Ухвалою Слобідського районного суду міста Харкова від 10.06.2025 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, та справу призначено до судового розгляду.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Представник позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні, приймаючи участь дистанційно, позовні вимоги підтримала та, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила їх задовольнити. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов до суду не надав.
Представник третьої особи Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала.
За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 від 10.06.1958 року вбачається, що батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с. 17).
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_3 від 17.08.1992 року вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розірвали шлюб 17.08.1992 року, актовий запис № 687. Після розірвання шлюбу присвоєні прізвище ОСОБА_4 « ОСОБА_11 ».
Повторно виданим свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_4 від 25.06.2013 року підтверджується, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с. 20).
Крім того відповідно до повторно виданого свідоцтва про народження Серії НОМЕР_5 від 06.12.2022 року підтверджується, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с. 22).
Відповідно до свідоцтва про право власності реєстраційний № НОМЕР_6 ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 .
Згідно до Інформації з Дердавного реєстру речових прав на нерухомемайно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 457661270 від 22.12.2025 рок, вбачається, що в зазначених реєстрах інформація щодо кватрити АДРЕСА_2 відсутня.
Інформацією Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори підтверджується, що після ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 заводилась спадкова справа № 712/2022, з заявою про прийняття спадщини звертався ІНФОРМАЦІЯ_5 померлої ОСОБА_1 (а.с. 142-159).
З заявою зареєстрованої в реєстрі за № 811 посвідченої приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Сумської області Торчицькою В.М. про відмову від прийняття спадщини після ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , зверталась її рідна сестра ОСОБА_3 (а.с. 156).
Постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Кудряшової Н.Є. від 10.05.2024 року було відмолено ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на нерухоме майно, яке належало ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 158-159).
Зі змісту вищевказаної постанови державного нотаріуса вбачається, що у зв`язку з тим, що згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину після ОСОБА_4 , прийняв її син ОСОБА_2 , який є спадкоємцем першої черги, свідоцтва про право на спадщину за законом на майно спадкодавця не можливо видати на ім`я рідного брата спадкодавця, ОСОБА_1 , спадкоємця другої черги спадкування.
Спадкування в Україні регулюється ЦК України, а за умови наявності в таких відносинах іноземного елемента застосовується норми Закону України «Про міжнародне приватне право».
В силу положень статті 1216 ЦК України спадкування це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.
У статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.
З матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_4 заповіт не складала, тобто, спадкування на належне спадкодавцю майно здійснюється за законом.
Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування.
За змістом ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Частиною першою статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.
Звертаючись до суду із даним позов позивач вказував, що він прийняв спадщину після смерті сестри шляхом подання відповідної заяви до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори. Однак, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за місцем відкриття спадщини, проте фактично в квартирі не проживав тривалий час. Зазначає, що з постанови державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Кудряшової Н. від 10.05.2024 року вих. № б/н йому стало відомо, що він не може прийняти спадщину після смерті ОСОБА_4 , місце реєстрації якої на день смерті було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину прийняв її син ОСОБА_2 . Оскільки законодавець пов`язує прийняття спадщини із фактом постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, а не з фактом їх реєстрації за однією адресою, тому відповідачу як такому, що не проживав із спадкодавцем, необхідно було у встановлений законом строк звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте таку заяву він не подав, тому спадщину не прийняв.
Верховний Суд у своїй прецедентній практиці неодноразово зазначав про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом, а також в разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом мають особи, визначені в статтях 1261-1265 ЦК України, відповідно до черговості спадкування.
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.
Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.
За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.
Судом встановлено, що на день смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач був зареєстрований за місцем фактичного проживання спадкодавця: АДРЕСА_1 . Водночас фактичне місце проживання ОСОБА_2 було відмінним, тривалий час він не проживав з матір`ю за вказаною адресою.
Наведені обставини матеріалами справи не спростовано.
Отже, оскільки ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 був зареєстрований, проте не проживав, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому ОСОБА_2 як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті матері, а отже, не набув права на спадкове майно.
Враховуючи вищевикладене, відповідач ОСОБА_2 , як спадкоємець за законом, не може вважатись таким, що прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини не проживав разом з спадкодавцем, та у передбачений законом строк після смерті ОСОБА_4 не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, тому відповідач спадщину не прийняв, в той же час, позивач в передбаченому законом порядку звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .
У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Пленум Верховного суду України у своїй постанові за № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» констатує факт того, що відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. На підставі вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Судом встановлено, що позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру площею 33,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 через те, що за адресою її проживання також зареєстрований її син ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання за ОСОБА_1 , право власності на спірну квартиру, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , право власності на квартиру АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано- після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи - в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони по справі :

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_7 .

Відповідач ОСОБА_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП в матеріалах справи відсутній.

Третя особа Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора, адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Біблика, 57, .

Третя особа - ОСОБА_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ - НОМЕР_8 .

Повний текст рішення виготовлено 30.12.2025 року.

Суддя М.Ю.Онупко