печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

11 листопада 2025 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судового засідання - Сміян А.Ю.,

за участю:

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2 ), в якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 3 052 351,08 грн., з яких: 2 070 268,20 грн. - пеня, 170 129,00 грн. - три проценти річних, 811 953,88 грн. - інфляційні втрати; судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.09.2011 року у справі № 2-3753/11 з ОСОБА_2 на його користь стягнуто грошові кошти в розмірі 2 187 804,79 грн. за договором купівлі-продажу цінних паперів від 19.05.2010 року № Б/29-05-1, у тому числі, 1 801 800 грн. збитків та пені за вказаним договором, 140 022,07 грн. пені, 194 594,40 грн. інфляційних втрат та 51 388,32 грн. - три проценти річних.

23.01.2012 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист з виконання вищевказаного судового рішення, проте стягнення за ним не проведено.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.10.2015 року у справі № 757/14586/15-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача грошові кошти в розмірі 1 749 382,92 грн., у тому числі: 659 458,80 грн. пені, 912 508,53 грн. інфляційних втрат та 177 415,59 грн. - три проценти річних.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.12.2018 року у справі № 757/20781/18-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача грошові кошти в розмірі 1 856 949,33 грн., у тому числі: 657 657 грн. пені, 1 036 982,33 грн. інфляційних втрат та 162 310 грн. - три проценти річних.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26.09.2022 року у справі № 757/4187/21-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача грошові кошти в розмірі 2 191 662, 62 грн., у тому числі: 1 805 403,60 грн. пені; 148 241,24 грн. - три проценти річних та 238 017,78 грн. інфляційних втрат за період із 25.04.2018 року до 20.01.2021 року.

Оскільки на час звернення до суду з даним позовом рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.09.2011 року у справі № 2-3753/11 не виконано, позивач вважає, що у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання з останнього підлягає стягненню на його користь за період із 21.01.2021 року до 14.03.2024 року: 2 070 268,20 грн. пені, 170 129,00 грн. - три проценти річних та 811 953,88 грн. інфляційних втрат.

Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.04.2024 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у вищевказаній цивільній справі та призначено підготовче засідання у справі на 16.07.2024 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.07.2024 року відкладено підготовче засідання до 08.10.2024 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.10.2024 року відкладено підготовче засідання до 27.01.2025 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2025 року відкладено підготовче засідання до 15.04.2025 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 24 липня 2025 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.07.2025 року розгляд справи відкладено до 11.11.2025 року.

Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

На виконання вимог ст. 187 ЦПК України суд витребовував інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача; з отриманої на запит суду відповіді компетентного державного органу вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачу направлено судові повістки рекомендованими листами з повідомленням про вручення поштового відправлення на вказану адресу, проте конверти повернулись на адресу суду з відмітками поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, повідомлявся судом про розгляд справи шляхом надсилання рекомендованої кореспонденції, до суду повернулися поштові конверти з рекомендованими повідомленнями без вручення відповідачу з відмітками поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Статтею 280 ЦПК України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

З огляду на вказане, суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Суд установив, що 19.05.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № Б/29-05-1, за яким ОСОБА_3 (продавець) продає належні йому цінні папери загальною вартістю 1 801 800 грн., а ОСОБА_2 (покупець) приймає та оплачує їх на умовах цього договору.

10.09.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги № В/Б/29-05-1, за яким ОСОБА_3 відступила ОСОБА_1 право вимоги виконання грошового зобов`язання - сплати ОСОБА_2 суми заборгованості в розмірі 1 801 800 грн., збитків та пені, що виникли в результаті прострочення виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу цінних паперів від 19.05.2010 року № Б/29-05-1.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.09.2011 року у справі № 2-3753/11 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2 187 804,79 грн. за договором купівлі-продажу цінних паперів від 19.05.2010 року № Б/29-05-1, у тому числі 1 801 800 грн. збитків та пені за вказаним договором, 140 022,07 грн. пені, 194 594,40 грн. інфляційних втрат та 51 388,32 грн. - три проценти річних.

23.01.2012 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист з виконання вищевказаного судового рішення, проте стягнення за ним не проведено.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.10.2015 року у справі № 757/14586/15-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1 749 382,92 грн., у тому числі: 659 458,80 грн. пені, 912 508,53 грн. інфляційних втрат та 177 415,59 грн. - три проценти річних.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.12.2018 року у справі № 757/20781/18-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1 856 949,33 грн., у тому числі: 657 657 грн. пені, 1 036 982,33 грн. інфляційних втрат та 162 310 грн. - три проценти річних.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26.09.2022 року у справі № 757/4187/21-ц стягнуто з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в розмірі 2 191 662, 62 грн, у тому числі: 1 805 403,60 грн пені; 148 241,24 грн - три проценти річних та 238 017,78 грн інфляційних втрат за період із 25.04.2018 року до 20.01.2021 року.

Згідно з розрахунками позивача у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання з останнього підлягає стягненню на користь позивача за період з 21.01.2021 року до 14.03.2024 року: 2 070 268,20 грн пені, 170 129,00 грн - три проценти річних та 811 953,88 грн інфляційних втрат.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правового висновку, зробленого Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та правового висновку у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Правовий аналіз статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а тому відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Враховуючи наведене, 3 % річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є, зокрема, нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 зроблено правовий висновок про те, що, враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким він наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.09.2011 року у справі № 2-3753/11 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2 187 804,79 грн. за договором купівлі-продажу цінних паперів, на виконання якого 23.01.2012 року виданий виконавчий лист. Доказів виконання вказаного судового рішення матеріали справи не містять.

Відповідач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження погашення ним заборгованості, виконання заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.09.2011 року у справі № 2-3753/11, спростування доводів позивача та наданих ним розрахунків заборгованості.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на стягнення відповідно до статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат унаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду.

Згідно з наданими позивачем розрахунками у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання з останнього підлягає стягненню на користь позивача за період з 21.01.2021 року до 14.03.2024 року: 170 129,00 грн - три проценти річних та 811 953,88 грн інфляційних втрат.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 461/5375/23 зроблено висновок, що «у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 зазначено, що після розірвання договорів банківського вкладу в судовому порядку банк не звільняється від відповідальності за порушення виконання зобов`язань згідно зі статтею 625 ЦК України, частиною другою якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Після ухвалення рішення про розірвання договорів банківського вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. З матеріалів справи відомо, що звертаючись до суду з позовною заявою, позивач обґрунтовував свої вимоги про стягнення пені тим, що кредитна спілка не виконала своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення депозиту та нарахованих на нього процентів, передбачених укладеними між сторонами договорами. Підставою для нарахування пені він вказав положення пункту 2.7 кожного з трьох укладених договорів. Згідно з цим пунктом, у разі порушення строків повернення депозитних коштів та нарахованих процентів, кредитна спілка повинна сплатити пеню в розмірі облікової ставки НБУ, яка нараховується на прострочену суму за кожен день прострочення. Позивач вказує, що кредитна спілка порушила свої зобов`язання перед ним як членом спілки, не повернувши своєчасно депозитні кошти, що дає йому право на стягнення пені відповідно до умов договорів, які були узгоджені сторонами на момент їх укладення. Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що позивач не заявляв вимогу про дострокове розірвання договорів, а в резолютивній частині рішення суду не зазначалось, що договори про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок достроково розірвано, оскільки сторони узгодили, що строк договорів складає 18 календарних місяців з дня внесення депозиту, що свідчить про їх припинення. Після ухвалення рішення Галицьким районним судом м. Львова від 02 квітня 2012 року у справі № 2-851/11 між сторонами не існує споживчих (договірних) правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України. Отже, з моменту розірвання (припинення) договорів про внесення депозитного вкладу пеня не нараховується, як і припиняється нарахування передбачених договором процентів. Такий висновок Верховний Суд зробив у постанові від 05 червня 2024 року у справі № 757/36706/20. Таким чином, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення пені».

У розглядуваній справі після ухвалення рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.09.2011 року у справі № 2-3753/11 між сторонами не існує договірних правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України.

Аналогічний за змістом висновок викладений у постановах від 05 березня 2025 року у справі № 463/8617/22, від 26 листопада 2025 року у справі № 461/51/23.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення пені.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов`язання відсутні.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У порядку статті 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 9 820,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 258, 267, 509, 525-527, 549, 551, 598, 599, 610-612, 615, 625, 629 Цивільного кодексу України; ст.ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 264, 265, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 982 082 (дев`ятсот вісімдесят дві тисячі вісімдесят дві) грн. 88 коп., у тому числі: 170 129 (сто сімдесят тисяч сто двадцять дев`ять) грн. 00 коп. - три проценти річних та 811 953 (вісімсот одинадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) грн. 88 коп. - інфляційних втрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 9 820 (дев`ять тисяч вісімсот двадцять) грн. 00 коп.

Позивач - ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 : АДРЕСА_3 ; РНКОПП НОМЕР_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено та підписано 12.01.2026 року.

Суддя Євген ХАЙНАЦЬКИЙ