2/465/127/25
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

09.01.2025 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова, в складі:

головуючого судді Ванівського Ю. М.

при секретарі Лозинського Т. - Р. А.

представника позивача Добушовського О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) та звільнення земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій проситьрозірвати Договір про надання права користування чужою земельною ділянкою, площею 0,0442 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :05:003:0149, для забудови (суперфіцій) від 27 листопада 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , який зареєстрований в реєстрі за номером 3214 та звільнити земельну ділянку площею 0,0442 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :05:003:0149.

Позовну заяву мотивує тим, що 27 листопада 2017 рокуміж позивачем, з однієї сторони, та відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , з іншої сторони, укладено Договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) (надалі Договір). Позивач вважає, що відповідачами умови Договору не виконано, так як відповідно до п. 1.1. Договору позивач передав відповідачам право володіння та право цільового використання земельною ділянкою, площею 0,0442 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :05:003:0149, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі прав на нерухоме майно: 101 - земельна ділянка, для будівництва житлового будинку. В пункті 1.3. Договору зазначено, що земельна ділянка має використовуватися землекористувачами відповідно до його цільового призначення, зазначеного в п.1.1. цього Договору, тобто, для здійснення будівництва житлового будинку.

Однак, в порушення вимог п. 1.1. Договору відповідачами, замість будівництва житлового будинку на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , побудований підземний паркінг та зона відпочинку.

Окрім цього, відповідачами в порушення вимог п. 2.1. Договору, з моменту укладення Договору (27.11.2017 року) до моменту звернення позивача до суду (11.01.2024 року) систематично не сплували позивачу кошти за користування земельною ділянкою в розмірі 500,00 грн. на рік.

Разом з тим, позивач стверджує, що відповідачами порушено пункт 2.7. Договору: - крім плати, передбаченої п. 2.1. цього Договору за надання права користування земельною ділянкою для забудови, відповідачі після завершення будівництва об`єкта, вказаного в п.1.1. цього Договору, та прийняття його в експлуатацію не передали позивачу у власність 15/100 часток об`єкта, вказаного в п. 1.1. цього Договору, площею не менше 100,00 (сто) кв.м, вартістю не менше 566 228 грн. 52 коп., не зважаючи на те, що будівництво багатоквартирного житлового будинку завершено та прийнято в експлуатацію, що підтверджується Декларацією про готовність ЛВ 06 від 03 травня 2022 року.

Позивач вважає, що у зв`язку із невиконанням відповідачами зобов`язань за Договором порушено істотні умови договору.

На підставі вищевикладеного, просить задоволити позовні вимоги.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 15.01.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 23.10.2024 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст. 251 ЦПК України відмовлено.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 23.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 09.01.2025 року провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про розірвання договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) та звільнення земельної ділянки в частині позовних вимог до ОСОБА_4 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задоволити у повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи від відповідачів на адресу суду не надходило.

Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідачу ОСОБА_2 скеровувалися судові повістки на адресу її зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_2 , засобами поштового зв`язку рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 394, яке повернулось на адресу суду з конвертом з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Так, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю фізичну особу.

Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 року (далі Правила).

Так, порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих правил (пункт 94 правил).

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на фізичну особу.

У разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.

Крім того, відповідачі викликались в судове засідання шляхом розміщення оголошень про виклик до суду на офіційному веб - сайті Франківського районного суду м.Львова.

Крім того, відповідачу ОСОБА_3 скеровувалась судова повістка у вигляді СМС повідомлення, яка доставлена йому, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber», яка підписана відповідальною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Тому суд вважає, що згідно ст.280 ЦПК України, слід проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи і наявні в ній докази, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши її у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 27 листопада 2017 рокуміжОСОБА_1 , який проживає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , з однієї сторони, та ОСОБА_3 , який проживає: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , яка проживає: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , ОСОБА_2 , яка проживає: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , з іншої сторони, укладено Договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І.Я., зареєстрований в реєстрі за номером 3214.

Право власності позивача на земельну ділянку з кадастровим номером :05:003:0149, площею 0.0442 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 02 жовтня 2017 року.

Наведене підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23 жовтня 2017 року сформованого за № НВ-017.

Відповідно до п. 1.1. Договору власник передає землекористувачам право володіння та право цільового використання земельною ділянкою, площею 0,0442 (нуль цілих чотириста сорок дві десятитисячних) гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :05:003:0149, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі прав на нерухоме майно: 101 - земельна ділянка, для будівництва житлового будинку.

Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку.

В пункті 1.3. Договору зазначено, що земельна ділянка має використовуватися землекористувачами відповідно до його цільового призначення, зазначеного в п.1.1. цього Договору, тобто, для здійснення будівництва житлового будинку.

Як вбачається з акту приймання-передачі земельної ділянки до договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), посвідченого Кулиняком І.Я., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, 27 листопада 2017 року в реєстрі 3214,підписаному та скріпленому печатками сторін, позивач виконав вимоги п. 1.1 Договору, передав відповідачам, а відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 прийняли право володіння та право цільового використання земельною ділянкою, площею 0,0442 (нуль цілих чотириста сорок дві десятитисячних) гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :05:003:0149, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна в Державному реєстрі прав на нерухоме майно: 101. Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Однак, п. 1.1. цього Договору, відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не виконаний, замість будівництва житлового будинку на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , побудований підземний паркінг та зона відпочинку, що є істотним порушенням договору. Доказів протилежного до суду відповідачами не надано

Відповідно до п. 2.1. Договору, за користування земельною ділянкою встановлюється плата в розмірі 500,00 грн. (п`ятсот гривень) на рік.

Договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), укладено між сторонами 27 листопада 2017 року.

Відповідачами, в порушення вимог п. 2.1. Договору, з 27 листопада 2017 року до 09.01.2025 року не сплачено позивачу кошти за користування земельною ділянкою, що є істотним порушенням умов договору.

Відповідно до пункту 2.7. цього Договору ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , брали зобов`язання - крім плати, передбаченої п. 2.1. цього Договору за надання права користування земельною ділянкою для забудови, Землекористувачі після завершення будівництва об`єкта, вказаного в п.1.1. цього Договору, та прийняття його в експлуатацію зобов`язалися передати Власнику у власність 15/100 (п`ятнадцять сотих) часток об`єкта, вказаного в п. 1.1. цього Договору, площею не менше 100,00 (сто) кв.м, вартістю не менше 566 228 грн. 52 коп. (п`ятсот шістдесят шість тисяч двісті двадцять вісім гривень 52 копійки).

Як вбачається з Декларації про готовність ЛВ 06 від 03 травня 2022 року будівництво багатоквартирного житлового будинку завершено та прийнято в експлуатацію (площа будинку 2171,61 м. кв, 4 поверхи; площа забудови 410 м. кв., місцем розташування об`єкта будівництва зазначено: АДРЕСА_5 ), не зважаючи на те, що земельна ділянка позивача кадастровий номер: :05:003:0149, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Представником позивача в серпні 2023 року, з метою досудового врегулювання спору щодо виконання ОСОБА_3 , ОСОБА_2 своїх зобов`язань за Договором про надання права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) від 27.11.2017 року, направлялися відповідачам письмові заяви з вимогами виконати п. 2.7 Договору в строк не пізніше десяти робочих днів з дня отримання заяви. Наведене підтверджується описами вкладень у листи та квитанціями про оплату послуг відділення зв`язку Укрпошта.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 вказані листи залишили без реагування, доказів протилежного до суду сторонами не надано.

На момент розгляду справи в суді ОСОБА_3 , ОСОБА_2 - зобов`язання за Договором не виконали, що є істотним порушенням договору.

За невиконання або неналежне виконання умов цього Договору Сторони несуть відповідальність, відповідно до законодавства України та цього Договору (п. 8.1 Договору).

У відповідності до п. 3.1 Договору, Договір було укладено строком на 5 (п`ять) років, тобто до 27 листопада 2022 року, але в будь-якому випадку не раніше завершення будівництва та прийняття в експлуатацію об?єкта, зазначеного в п. 1.1. даного Договору та проведення повного розрахунку між сторонами згідно умов даного Договору.

Згідно із п. 10.2 Договір може бути достроково розірваний: за взаємною згодою сторін; на вимогу землекористувачів у разі виявлення необумовлених власником у Договорі недоліків земельної ділянки, які істотно перешкоджають землекористувачу використовувати земельну ділянку; за рішенням суду в інших випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ч. 2 статті 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ч. 1 ст. 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1, 2 ст. 409 ЦК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від землекористувача використання її за призначенням, встановленим у договорі та має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.

Частиною 2 ст. 410 ЦК України визначено обов`язок землекористувача вносити плату за користування земельною ділянкою, а також інші платежі, встановлені законом.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 413 ЗК України власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту.

Відповідно до ч.1 ст. 414 ЦК України власник земельної ділянки, наданої для забудови, має право на одержання плати за користування нею.

Відповідно до ч.4 ст. 415 ЦК України землекористувач зобов`язаний вносити плату за користування земельною ділянкою, наданою йому для забудови, а також інші платежі, встановлені законом та договором.

Згідно ст. 416 вказаного кодексу право користування земельною ділянкою для забудови припиняється у разі : 1) поєднання в одній особі власника земельної ділянки та землекористувача; 2) спливу строку права користування; 3) відмови землекористувача від права користування; 4) невикористання земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд. Право користування земельною ділянкою для забудови може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 лютого 2021 року у справі за № 910/2861/18 наведено висновок, що однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац 2 ч. 2 ст. 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Згідно 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність».

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не використовують отриману земельну ділянку за призначенням та не сплачують плату за користування земельною ділянкою, у зв`язку з чим порушують умови договору від 27 листопада 2017 року. Доказів протилежного суду сторонами не надано.

Враховуючи наведене, суд вбачає істотне порушення прав позивача як суперфіціара та вважає наявними підстави для задоволення позову в частині вимог щодо розірвання Договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) укладеного 27 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

У зв`язку з чим суд також вбачає підстави для задоволення позову і щодо вимоги ОСОБА_1 про звільнення земельної ділянки площею 0,0442 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :05:003:0149 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідачів на корсить держави у повному обсязі.

Враховуючи наведене та на підставі ст.ст.12,81,141,258,259,263-265,280-282,284,352,354 ЦПК України, суд -,

вирішив:

Позовну заяву - ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) та звільнення земельної ділянки - задоволити.

Розірвати Договір про надання права користування чужою земельною ділянкою, площею 0,0442 (нуль цілих чотириста сорок дві десятитисячних) гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :05:003:0149, для забудови (суперфіцій) від 27 листопада 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , який зареєстрований в реєстрі за номером 3214.

Звільнити земельну ділянку площею 0,0442 (нуль цілих чотириста сорок дві десятитисячних) гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :05:003:0149.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_2 та ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_4 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_2 , що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_4 , що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Ванівський Ю. М.