Справа № 146/1087/24
Провадження № 22-ц/801/120/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 рокуСправа № 146/1087/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Копаничук С.Г.,

суддів: Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

за участі третьої особи без самостійних вимог служби у справах дітей Вапнярської селищної ради,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 14 жовтня 2024 року, постановлену під головуванням судді Скаковської І. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи без самостійних вимог Служби у справах дітей Вапнярської селищної ради, про визначення місця проживання дитини, -

встановив:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи без самостійних вимог служби у справах дітей Вапнярської селищної ради, про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Томашпільського районного суд Вінницької області від 14 жовтня 2024 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача самостійних вимог- служба у справах дітей Вапнярської селищної ради про визначення місця проживання дитини, до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 14 жовтня 2024 року скасувати, а справу направити до цього ж суду для продовження розгляду. Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції не врахував, що відповідач бере активну участь у розгляді справи через свого представника адвоката Чудака В. Д., зокрема, подав відзив на позовну заяву, клопотання по справі. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 252 ЦПК України не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстави наявності спору про батьківство (материнство), визначення місця проживання дитини, про участь одного з батьків або родичів у вихованні дитини, спілкуванні з дитиною.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Зупиняючи провадження в цій справі до перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України, суд першої інстанції виходив з того, що відповідача було мобілізовано і він проходить військову службу в складі Збройних Сил України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для зупинення провадження у справі з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 27 червня 2022 року мобілізований та проходить військову службу у складі Збройних Сил України, прймаючи безпосередню участь у бойових діях (а.с. 46)

Випадки, коли суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, визначені у частині першій статті 251 ЦПК України.

Пунктом 2 ч. 1 вказаної правової норми встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2020 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого продовжувався Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133, від 18 квітня 2022 року № 259, від 18 травня 2022 року № 341, від 12 серпня 2022 року № 573, від 7 листопада 2022 року № 757, від 06 лютого 2023 року № 58, від 01 травня 2023 року № 254, від 26 липня 2023 року № 451/2023, від 06 листопада 2023 року № 734/2023, від 05 лютого 2024 року № 49/2024, від 06 травня 2024 року № 271/2024, від 23 липня 2024 року № 469/2024, від 28 жовтня 2024 року № 740/2024 (продовжується з 05 год 30 хв 10 листопада 2024 року строком на 90 діб).

За приписами пункту другого Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 01 березня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України», введеним у дію Указом Президента України № 189/2014 від 02 березня 2014 року, вирішено Начальнику Генерального штабу - Головнокомандувачу Збройних Сил України, керівникам інших військових формувань невідкладно привести Збройні Сили України та відповідні військові формування у бойову готовність ПОВНА згідно з уточненими планами приведення військ (сил) у бойову готовність. Бойова готовність «ПОВНА» це стан найвищого ступеня бойової готовності військ, при якій вони здатні приступити до виконання бойових завдань.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Воєнні дії це організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України. бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння) (стаття 1 Закону України «Про оборону України»).

У своєму клопотанні від 07 серпня 2024 року про зупинення провадження в цій справі відповідач ОСОБА_2 зазначив, що мобілізований та продовжує нести військову службу в складі Збройних Сил України, у зв`язку із чим брати участь в судових засіданнях не має змоги.

Встановивши, що відповідач ОСОБА_2 є військовослужбовцем Збройних Сил України, які переведені на воєнний стан, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що існує правова підстава для обов`язку зупинити провадження в цій справі до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

Доказів, які б спростовували встановлені судом першої інстанції обставини, позивачем ОСОБА_1 ні суду першої інстанції, а ні суду апеляційної інстанції надано не було.

Сама по собі наявність у відповідача процесуальних прав, передбачених статтею 43 ЦПК України, не може вважатися підставою, що перешкоджає зупиненню провадження в справі, оскільки така сторона в силу об`єктивних та не залежних від неї обставин обмежена у можливості повномірно здійснювати ті процесуальні права, якими вона наділена, у тому числі користуватися правом на професійну правничу допомогу. У зворотному випадку продовження розгляду справи призведе до порушення принципів процесуальної рівності та змагальності сторін.

Предмет спору в цій справі також не є критерієм, який підлягає урахуванню судом при вирішенні питання про зупинення провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, оскільки обов`язок суду зупинити провадження у справі, у випадку, що розглядається, виникає незалежно від предмету спору, значення такого спору для сторін тощо.

Посилання апелянта на те, що згідно ч. 2 ст. 252 ЦПК України не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстави наявності спору про батьківство (материнство), визначення місця проживання дитини, про участь одного з батьків або родичів у вихованні дитини, спілкуванні з дитиною ,правового значення не мають ,оскільки дана справа не є справою про стягнення аліментів. Частина 2 ст. 252 ЦПК України не встановлює заборони зупинення провадження у справі про визначення місця проживання дитини, відтак, доводи апеляційної скарг з посиланням на вказану норму, є безпідставними.

Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року). Статтею 251 ЦПК України визначені підстави обов`язкового зупинення судом провадження в цивільних справах, а не обставин, за яких суд має право прийняти таке процесуальне рішення.

Зважаючи на імперативність приписів цивільного процесуального закону, закріплених у статті 251 ЦПК України, провадження в цій справі підлягало зупиненню судом.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року в справі № 466/5393/22.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що зупинення провадження порушує розумний строк розгляду цієї справи та має ознаки надмірного формалізму, оскільки зупинення провадження за наявності імперативно встановленої процесуально-правової підстави зумовлює тимчасове припинення вчинення судом процесуальних дій під час судового розгляду і учасники справи не позбавлені права ініціювати питання про поновлення провадження у справі шляхом подання до суду відповідних клопотань. Відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції було необґрунтовано зупинено провадження в цій справі, що виключає можливість стверджувати про затягування розгляду справи і порушення судом положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Процесуальний закон пов`язує необхідність (імперативність) зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (постанова Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 456/2541/19).

У справі, що переглядається, одна із сторін справи відповідач ОСОБА_2 перебуває у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан, а тому суд першої інстанції зупинив провадження в цій справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України з дотриманням норм процесуального права.

Апеляційна скарга позивача не спростовує правильних висновків суду першої інстанції. Ухвала про зупинення провадження в цій справі постановлена з дотриманням норм процесуального права на підставі правильно встановлених обставин справи, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Підстав для скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду немає.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 14 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук

судді: Л. О. Голота

В. П. Рибчинський