Справа 688/3095/24
№ 2/688/59/25
Рішення

Іменем України

(заочне)

08 січня 2025 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Козачук С.В.,

з участю секретаря судового засідання Гошовської О.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Горлюк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Шепетівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Російська Федерація про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України

встановив:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог, позиції сторін

10.07.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Російська Федерація (далі РФ), в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, завдану внаслідок збройної агресії РФ проти України в сумі 35000 євро, що станом на день подання даного позову по курсу НБУ становить 1552250 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що згідно заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройної агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21.04.2015 року № 337-VIII, збройна агресія РФ проти України розпочалася 20.02.2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема Автономної Республіки Крим і Міста Севастополя (перша фаза збройної агресії). Друга фаза збройної агресії РФ проти України розпочалася з квітня 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансові спецслужбами РФ озброєнні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07.04.2014 року) та «Луганської народної республіки» (27.04.2014 року). Третя фаза збройної агресії РФ розпочалася 27.08.2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил РФ. Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан. Даний указ винесено у зв`язку з початком війни, яку РФ розпочала та здійснює на території незалежної держави Україна відносно громадян України. З 24.02.2022 року по даний час РФ знищує, пошкоджує населені пункти України, знищує, пошкоджує майно громадян України, вбиває та завдає шкоди здоров`ю громадян України. Внаслідок вказаного значна кількість населених пунктів України, громадян України, які блоковані, окуповані РФ, позбавлені свобод, прав та перебувають на межі гуманітарної катастрофи внаслідок відсутності іжі, медикаментів тощо.

Результатом збройної агресії для позивача стала втрата належного йому майна і житла, підтримки та надії на повернення додому. До залишення окупованої РФ території позивач був повноцінним членом суспільства мав налагоджений побут та можливість вести повноцінне життя. Зазначає, що РФ були захоплені адміністративні будівлі, що призвело до безвладля в регіоні. Була присутня ідеологічна проросійська діяльність, спрямована на формування у жителів міста негативних поглядів та уявлень про Україну, яка розповсюджувалась через різні медійні ресурси. Крім цього, так званою «новою владою» були заборонені будь-які прояви української ідентичності, що виявлялось у забороні державної мови, символіки тощо. Він став свідком того, як російська військова техніка була застосована для обстрілів кварталів міста та українських військовослужбовців. Вказане призвело до появи жертв серед цивільного населення. Разом з бойовими діями в місті суттєво погіршилась гуманітарна ситуація, транспортне сполучення фактично припинилося, заробітні плати та соціальні виплати затримувалися, зменшилась кількість робочих місць. Все вищевказане безпосередньо вплинуло на його життя. Як наслідок, задля уникнення загроз для життя та здоров`я, змушений був покинути окуповану РФ територію місця реєстрації/проживання м. Херсон та переселитися до іншого населеного пункту України. Після чого довелося пристосовуватися до нових життєвих умов, неодноразово переїжджати, шукати роботу, житло та відновлювати прийнятний для себе рівень життя. Він був позбавлений звичного ритму життя, спілкування з близькими та друзями, а також можливості на повернення додому, налагодженого побуту. Ці обставини відобразились на матеріальному і моральному стані позивача, внаслідок саме збройної агресії РФ було порушено низку його прав, передбачених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, IV Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту.

Крім того, 19.04.2023 року в ході ведення бойових дій з військовими формуваннями РФ поблизу населеного пункту Роздолівка Донецької області внаслідок артилерійського обстрілу він отримав вогнепальне уламкове поранення правого стегна лівої гомілки, був евакуйований в ПХГ Слав`янськ з діагнозом: вогнепальне осколкове наскрізне поранення правого стегна та лівої гомілки 19.04.2023 року з вогнепальним переломом нижньої третини правої стегнової кістки та пошкодженням судинно-нервого пучка, де проведено оперативне лікування: 20.04.2023 року ПХО вогнепальних ран правого стегна; монтаж АЗФ стегно-гомілка справа, тимчасове шунтування стегнової артерії. Після стабілізації стану 21.04.2023 року доставлений у КНП «МКЛ №16» м. Дніпро з діагнозом: вогнепальне осколкове наскрізне поранення правого стегна та лівої гомілки 19.04.2023 року з вогнепальним переломом нижньої третини правої стегнової кістки та пошкодженням стегнової артерії, де 21.04.2023 року проведено ексцизійну обробку рани та підшкірної клітковини. В подальшому з погіршенням стану хворого ургентно 23.04.2023 року евакуйовано в КНП «Хмельницька обласна лікарня» м. Хмельницький з діагнозом: вогнепальне осколкове наскрізне поранення правого стегна та лівої гомілки 19.04.2023 року з вогнепальним переломом нижньої третини правої стегнової кістки та пошкодженням стегнової артерії; тромбоз підколінно-гомілкового артеріального сегменту правої нижньої кінцівки; гостра артеріальна ішемія IV ступеня; гангрена правої стопи, де були проведені наступні операції: 25.04.2023 ревізія стегново-підколінного артеріального сегмента, непряма тромбоектомія гомілкового артеріального сегмента правої нижньої кінцівки, фасціотомія правої стопи.

Отже, внаслідок збройної агресії РФ його позбавлено можливості користуватися належним йому майном та розпоряджатись ним через його пошкодження, знищення; безповоротно втрачено здоров`я, що завдає йому моральної шкоди. Такими діями відповідача йому завданий душевний невгамовний біль, безперервні фізичні страждання. Через негативні спогади, пов`язані з війною, він знаходиться в стані постійного стресу, має відчуття несправедливості, тривалої невизначеності, не може спати, через ампутацію правої стопи - повноцінно не може себе обслуговувати, постійно вживає ліки. Таким чином, враховуючи характер та обсяг завданих моральних страждань, істотних порушень його конституційних прав, умисного характеру дій РФ, вважає достатнім та справедливим розмір компенсації за заподіяну йому моральну шкоду в сумі 35000 євро, що станом на день подання даного позову по курсу НБУ становить 1552250 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у ньому, просили його задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

В порядку ст. 234 ЦПК України позивач ОСОБА_1 був за його клопотанням допитаний як свідок згідно із статтями 230-232 ЦПК України, оскільки факти, які мають значення для справи, йому відомі особисто. Так, ОСОБА_1 , у якості свідка, надав показання про те, що до повномаштабного вторгнення жив та працював у АДРЕСА_1 разом з сім`єю. Мав облаштоване житло, налагоджений побут, працював на заводі. Через розпочату РФ війну втратив роботу. Після захоплення міста проживав у нелюдських умовах, в тому числі без світла, тепла та належного харчування. Через загрозу для життя внаслідок обстрілів змушений був із сім`єю залишити м. Херсон та евакуюватись до м. Хмельницький, взявши із собою лише речі першої необхідності. Деякий час проживали в школі. Згодом житло та всі їхні речі у м. Херсон, які вони набули протягом життя, були знищені через проведений обстріл квартири, в якій розірвалась міна. Надалі переїхали до м. Шепетівка, були взяті на облік як ВПО, де був мобілізований. Під час проходження служби у лавах ЗСУ отримав вогнепальне уламкове поранення, внаслідок чого тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, йому було проведено сім операцій, перелом нижньої третини правого стегна скріплено пластиною та ампутовано праву стопу по Шопару. На даний час є особою з інвалідністю ІІ групи, втратив 60% працездатності. Йому важко пересуватись, робить це виключно на милицях, одягнувши протез. Будь-які фізичні навантаження спричиняють йому неступний біль. В ході несення служби брав участь у військових операціях, на його очах гинули і травмувалися його бойові побратими, він сам отримав важкі травми, у зв`язку із чим був демобілізований за станом здоров`я. Всі ці події в його житті, що спричинені збройною агресією відповідача, значно вплинули на якість його життя та життя його сім`ї, яка суттєво знизилась, з`явилась тривожність, у спілкуванні з іншими часто помічається підвищена емоційність, щодня протягом тривалого часу переживає фізичний біль та страждання у зв`язку із ушкодженням здоров`я, постійно приймає ліки, п`є снодійне, оскільки не може спати. Травми, отримані внаслідок збройної агресії РФ та умови життя, в яких він вимушений надалі проживати, завдали йому суттєвої моральної шкоди, яку має відшкодувати РФ.

Позиція відповідача

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив не подав, хоча про час, день та місце його проведення був повідомлений у встановленому законом порядку через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15.07.2024 року відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 09год. 00 хв. 19.09.2024 року, яке за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 адвоката Горлюк Ю.В. відкладено до 11 год. 30 хв. 07.10.2024 року, а у подальшому - до 09 год. 30 хв. 22.10.2024 року.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті о 15 год. 00 хв 14.11.2024 року, яке у зв`яку з неявкою позивача відкладено до 13 год. 00 хв. 10.12.2024 року, а через зайнятість представника позивача та через неявку свідків - до 13 год. 00 хв. 08.01.2025 року.

08.01.2025 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів з урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач та його представник не заперечують проти такого вирішення справи.

Виклад встановлених судом обставин, зміст спірних правовідносин та докази на їх підтвердження

З 2014 року Російська Федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) від 14.12.1974 року, як акт збройної агресії.

Згідно із заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21.04.2015 року № 337-VІІІ, збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20.02.2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії).

Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення так званих «Донецької народної республіки» (07 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27.04.2014 року).

Третя фаза збройної агресії Російської Федерації розпочалася 27.08.2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів збройних сил Російської Федерації.

24.02.2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії Російської Федерації проти України, повномасштабне вторгнення збройних сил Російської Федерації на суверенну територію України.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, дія якого триває до тепер.

Як встановлено в суді та вбачається з паспорта громадянина України № НОМЕР_1 виданого 06.11.2018 року органом 6511, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Шепетівка Хмельницької області, є громадянином України.

Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2023/007408968 від 15.09.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки №6824- від 28.12.2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичним місцем проживання ОСОБА_1 зазначено АДРЕСА_2 .

З довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України №5808 від 31.07.2023 року, виданої командиром військової частини НОМЕР_2 , вбачається, що солдат ОСОБА_1 в період з 16.04.2023 року по 20.04.2023 року брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в м. Слов`янськ Донецької області.

Згідно довідки військово-лікарської комісії №651 від 30.06.2023 року та свідоцтва про хворобу №522 від 30.08.2023 року, солдат по мобілізації ОСОБА_1 19.04.2023 року в ході ведення бойових дій з військовими формуваннями Російської Федерації поблизу населеного пункту Роздолівка Донецької області внаслідок артилерійського обстрілу отримав вогнепальне уламкове поранення правого стегна лівої гомілки, був евакуйований в ПХГ Слав`янськ з діагнозом: вогнепальне осколкове наскрізне поранення правого стегна та лівої гомілки 19.04.2023 року з вогнепальним переломом нижньої третини правої стегнової кістки та пошкодженням судинно-нервого пучка, де проведено оперативне лікування: 20.04.2023 року ПХО вогнепальних ран правого стегна; монтаж АЗФ стегно-гомілка справа, тимчасове шунтування стегнової артерії. Після стабілізації стану 21.04.2023 року доставлений у КНП «МКЛ №16» м. Дніпро з діагнозом: вогнепальне осколкове наскрізне поранення правого стегна та лівої гомілки 19.04.2023 року з вогнепальним переломом нижньої третини правої стегнової кістки та пошкодженням стегнової артерії, де 21.04.2023 року проведено ексцизійну обробку рани та підшкірної клітковини. В подальшому з погіршенням стану хворого ургентно 23.04.2023 року евакуйовано в КНП «Хмельницька обласна лікарня» м. Хмельницький з діагнозом: вогнепальне осколкове наскрізне поранення правого стегна та лівої гомілки 19.04.2023 року з вогнепальним переломом нижньої третини правої стегнової кістки та пошкодженням стегнової артерії; тромбоз підколінно-гомілкового артеріального сегменту правої нижньої кінцівки; гостра артеріальна ішемія IV ступеня; гангрена правої стопи, де були проведені наступні операції: 25.04.2023 ревізія стегново-підколінного артеріального сегмента, непряма тромбоектомія гомілкового артеріального сегмента правої нижньої кінцівки, фасціотомія правої стопи. Згідно наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007 року травма відноситься до тяжких. Поранення пов`язане з проходженням військової служби. Потребує протезування та ортезування правої нижньої кінцівки.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №486189 від 14.09.2023 року, довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №036594 від 14.09.2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 11.09.2023 року є особою з інвалідністю ІІ групи, поранення пов`язане із захистом Батьківщини, ступінь втрати професійної працездатності 60%.

З наданих позивачем до суду фотографії та відеозаписів вбачається пошкодженна та знищення належного йому майна.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 надала показання про те, що проживає із ОСОБА_1 у фактичних шлюбних відносинах. До початку повномаштабного вторгнення РФ вони проживали у власній квартирі у м. Херсон разом із її дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Мали облаштоване помешкання, всі необхідні речі, працювали. Після того, як місто було захоплено військовими формуваннями РФ, опинились в нестерпних для проживання умовах. Після чергового обстрілу, опинилась під завалами, а тому вони прийняли рішення евакуюватись. Взявши лише речі першої неохідності, виїхали до м. Хмельницький, в подальшому до м. Шепетівка. Згодом квартира та все їх майно були знищені в ході чергового обстрілу, а тому вони залишились ні з чим. ОСОБА_1 був мобілізований та проходив військову службу, де був тяжко поранений. Їх життя змінилось, останній тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, переніс велику кількість оперативних втручань. Після проведеної ампутації стопи не може самостійно без протеза та милиць пересуватись, через пережите не спить, став знервованим, перебуває у стані постійного стресу, щоденно терпить фізичний біль, приймає ліки. Його життя докорінно змінилось, він не може повноцінно утримувати сім`ю, працювати, вести звичний спосіб життя, що завдає йому моральних страждань.

Неповнолітній свідок ОСОБА_4 , допитаний в присутності представника служби у справах дітей Шепетівської міської ради Богуш Ю.С., та свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні надали аналогічні показання.

Застосовані норми права

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.

До зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія (стаття 48 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Відповідно до частини другої статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».

Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).

Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1167 ЦК необхідно довести такі факти: а) протиправність діяння її заподіювача; б) наявність шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації (коли розмір компенсації не визначений законом).

Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.

При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

Мотиви та висновки суду

З`ясувавши думки учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити з огляду на наступне.

Нормами ст.ст. 12, 13 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Загальновідомо (тобто таке, що не потребує доказування - частина третя статті 82 ЦПК України), що РФ, яка здійснює збройну агресію проти України, зухвало відкидає визнання будь-якої відповідальності за свою протиправну діяльність в Україні.

02 березня 2022 року збройну агресію РФ проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від РФ негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей.

27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія РФ проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.

14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами РФ та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні», схваленої постановою Верховної Ради України № 2188-IX).

Вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН.

Подібні правові висновки зроблено у постановах Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 (провадження № 61-8291св21), від 18 травня 2022 року у справі № 760/17232/20-ц (провадження № 61-15925св21) від 12 жовтня 2022 року справі № 463/14365/21 (провадження № 61-4498св22), від 12 жовтня 2022 року справі № 463/14366/21 (провадження № 61-3713св22).

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.

При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові від 18 травня 2022 року у справі № 760/17232/20-ц Верховний Суд дійшов висновку, що держава-окупант, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України.

У постанові від 22.06.2022 у справі № 311/498/20 Верховний Суд також зазначив, що у разі застосування «деліктного винятку» будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема й РФ, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом. Таких самих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 (провадження № 61-8291св21) та у справі № 760/17232/20-ц (провадження № 61-15925св21) зазначивши додаткові аргументи непоширення судового імунітету РФ у спірних правовідносинах, а саме: підтримання юрисдикційного імунітету РФ позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; судовий імунітет РФ не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004); підтримання імунітету РФ є несумісним із міжнародно-правовими зобов`язаннями України у сфері боротьби з тероризмом; судовий імунітет РФ не підлягає застосуванню з огляду на порушення РФ державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням РФ своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом.

Отже, РФ, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України.

Таким чином, РФ є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме РФ є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків

Як слідує зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в тому числі у випадках, встановлених законом.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Також, у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди`роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу Українита змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення, право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 завдано моральної шкоди за обставин, викладених у позовній заяві і підтверджених дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд з`ясував, що факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань, втрат немайнового характеру підтверджений належними, допустимими, достовірними доказами, з`ясовано, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінив заподіяну йому шкоду та мотиви, з яких він при цьому виходить.

В результаті збройної агресії РФ проти України та вимушеного переселення з м. Херсон, позивач також зазнав моральних страждань. Завдана моральна шкода позивачу обумовлена зокрема тим, що проживаючи на території міста Херсон, він мав налагоджений побут, був матеріально забезпеченим і працевлаштованим, мав можливість вести повноцінне життя на рідній землі, користуватися усіма особистими немайновими та майновими благами, які гарантовані кожній людині. Проте, після повномасштабного вторгнення РФ на територію України він був позбавлений можливості користуватися цими благами.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у виді одноразової суми, заявленої до відшкодування, розмір якої є адекватним психотравмуючій ситуації та обставинам, за яких було завдано моральної шкоди позивачу, охоплює всі порушення, що були допущені РФ відносно нього.

Відтак, суд вважає, що ОСОБА_1 довів належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами свої вимоги, які знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи.

Заявлений позивачем до відшкодування розмір моральної шкоди суд вважає таким, що відповідає вимогам розумності і справедливості.

Зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (стаття 524 ЦК України).

Тлумачення частини другої статті 524 ЦК України свідчить, що учасники цивільного обороту можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті в договорі.

Підстав для допустимості визначення відшкодування (компенсації) шкоди в іноземній валюті, окрім випадків якщо зокрема, її викрадено, чинний ЦК не містить.

Така правова позиція висловлена Верїовним Судом у постанові від 20 червня 2024 року у справі № 216/5657/22 провадження № 61-8556св23.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Отже, з огляду на повне задоволення позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 15140 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.11,15,16,23,1167 ЦК України, 4, 12, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 352-354ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до держави Російська Федерація про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України - задовольнити.

Стягнути з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , моральну шкоду, завдану внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України в сумі 1552250 (один мільйон пятсот пятдесят дві тисячі двісті пятдесят) гривень.

Стягнути з держави Російська Федерація на користь держави Україна судовий збір в розмірі 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Світлана КОЗАЧУК