Справа № 536/2173/25
Провадження № 2/536/1646/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Колотієвського О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Коваль В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці справу за позовом ТОВ «Новий колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позов зокрема обгрунтовано тим, що між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» (далі за текстом - «Фактор», «Позивач») укладено Договір факторингу № УКФ-261224-2 від 26.12.2024 (далі за текстом - «Договір факторингу»).

Так, відповідно до п. 2.1 зазначеного Договору Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до боржників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та передає Первісному кредитору під відступлення Права вимоги грошові кошти за плату у порядку та строки встановлені цим Договором.

Відповідно до п. 3.1.3 зазначеного Договору факторингу, Сторони домовилися, що Право вимоги переходить від Первісного кредитора до Нового кредитора з моменту підписання ними відповідного Реєстру боржників у формі наведеної в Додатку № 1 до цього Договору. Разом з правами вимоги Новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на моменту переходу цих прав.

На виконання умов зазначеного договору укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 0807-7911 від 27.09.2021 року на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким являється ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 (далі за текстом - «Відповідач», «Боржник», «Позичальник»). На підтвердження зазначеного надаємо витяг з реєстру прав вимог №1 (перша та остання сторінка, а також сторінка з реквізитами, що стосуються Відповідача, конфіденційну інформацію, в тому числі персональні дані інших осіб, заретушовано).

В свою чергу Позивачем 02.01.2025 на фінансовий номер телефону відповідача ОСОБА_1 , а саме НОМЕР_2 , було направлено СМС- повідомлення наступного змісту: «Укладено Договір факторингу №УКФ-261224-2 від 26.12.2024 р. Проведено відступлення права вимоги за кредитним договором 0807- 7911 від 27.09.2021. Ваш новий кредитор ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР": 43170298; 01133; м. Київ; вул. Алмазова Генерала; буд.13; оф.601; 0-800-20-33-20; ; http://newcollector.com.ua/"; сплачувати необхідно в ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР».

Отже, станом на дату подання даної позовної заяви Позивач є єдиним та належним кредитором за кредитним договором № 0807-7911 від 27.09.2021 року, укладеним між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та ОСОБА_1 .

Між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС", правонаступником якого є ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» та ОСОБА_1 27.09.2021 року укладено Кредитний договір № 0807-7911 (далі за текстом - «Договір»).

Відповідно до умов Договору № 0807-7911 Позичальнику надано кредит у розмірі 5000 грн., що підтверджується довідкою про перерахування коштів від 27.09.2021 року.

Відповідно до п. 1.2 Договору Кредитодавець зобов`язується відкрити Кредитну лінію для Позичальника шляхом надання грошових коштів (далі -Кредит) Позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити нараховані Кредитодавцем проценти за користування Кредитом. Тип Кредиту - кредитна лінія.

Пунктом 2.4 Договору визначено, що Заявлений строк користування Кредитом складає 14 календарних днів з дня надання Кредиту. Заявлений строк - це обраний Позичальником в момент укладання цього Договору строк користування Кредитом, протягом якого може бути використано право користування Кредитом за Пільговою та/або Зниженою процентною ставкою (далі - Заявлений строк). Позичальник має право достроково до закінчення Строку кредитування, передбаченого у п.2.8. цього Договору сплатити Кредит повністю у останній календарний день Заявленого строку, як зазначено у п.п. 2.4.1. - 2.4.5. цього Договору.

Згідно п. 2.5 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно починаючи з першого дня видачі Кредиту та до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, в наступних розмірах: Стандартна процентна ставка 3% (три цілих, нуль десятих відсотка) за кожен день користування Кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього Договору, за виключення строку використання права користування Кредитом за Зниженою та/або Пільговою ставкою). Знижена процентна ставка 2% (дві цілих, нуль десятих відсотка) (право користування Кредитом за вказаною процентною ставкою згідно умов, визначених п.п.3.4 -3.9. цього Договору). Пільгова процентна ставка 0,01% (нуль цілих, одна сота відсотка) (право користування Кредитом за вказаною процентною ставкою згідно умов, визначених п.п. 3.4. - 3.6. цього Договору).

Згідно п. 3.4. Договору протягом Заявленого строку користування Кредитом Позичальник може скористатися правом користування Кредитом за Пільговою та/або Зниженою процентною ставкою у відповідності до Правил. Зокрема, відповідно до цього Договору Позичальник може скористатися правом користування Кредитом за Пільговою та/або Зниженою процентною ставкою таким чином: Знижена процентна ставка у розмірі 2% в день на 14(чотирнадцять) дні (-ів) з дати видачі Кредиту, включаючи день видачі Кредиту. При цьому, якщо даним пунктом передбачено право користування Кредитом у Заявлений строк виключно за Пільговою ставкою, Позичальник може скористатися цим правом за умови сплати процентів за користування Кредитом у останній календарний день Заявленого строку, у разі невикористання права користування Кредитом за Пільговою ставкою (не сплати процентів), користування Кредитом здійснюється за Стандартною ставкою, як визначено абз.2 п.3.6. цього Договору з дати видачі кредиту.

Відповідно до п. 3.8 Договору якщо Позичальник не скористається правом користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою при виконанні умов, передбачених п.3.7. цього Договору, то сплата Процентів за користування Кредитом після останнього календарного дня Заявленого строку та/або після відповідного Дня сплати процентів здійснюється за Стандартною ставкою.

Строк кредитування, тобто, строк на який надається Кредит Позичальнику: 300 календарних днів (до 23.07.2022) з моменту перерахування Кредиту Позичальнику (далі - Строк кредитування). Строк Договору є рівним Строку кредитування. В частині виконання зобов`язань Договір діє до повного та належного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором (п. 2.8. Договору).

Відповідно до кредитного договору № 0807-7911 від 27.09.2021 року Кредитодавцем надано Позичальнику кредит у розмірі 5000 грн., що підтверджується довідкою про перерахування коштів від 27.09.2021 року.

Отже, Кредитором виконано свої зобов`язання за Договором в повному обсязі.

В свою чергу Позичальник свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, що підтверджується розрахунком за договором № 0807-7911 від 27.09.2021р у зв`язку з чим станом на 31.07.2025 утворилась заборгованість у розмірі 35800 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 5000 грн. та за відсотками - 30800 грн., чим порушуються права та інтереси Позивача.

На підставі вищевикладеного, просили суд ухвалити рішення, яким:

1. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» заборгованість за Кредитним договором № 0807-7911 від 27.09.2021 року в розмірі 35 800,00 (тридцять п`ять тисяч вісімсот гривень 00 копійок).

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» суму понесених Позивачем судових витрат, які складаються з судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

17 жовтня 2025 року до суду надійшов відзив на позов, який обґрунтований зокрема тим, що у матеріалах справи відсутні первинні документи, які підтверджують видачу кредитних коштів, так само як і отримання таких коштів.

17 жовтня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, який зокрема дублює позицію висловлену у позові.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Просив суд розглядати справи без його участі.

Суд. дослідивши матеріали справи, встановив, шо відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У статті 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Проелектронні документи та електронний документообіг" та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

У статті 77 ЦПК України передбачені вимоги щодо належності доказів, які мають містити інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

При цьому суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, сг. 78 ЦПК України.

У статті 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, ст. 79 ЦПК України.

У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь- якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. ст. 12. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обгрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суди повинні належним чином мотивувати свої висновки та враховувати, що доказування не може грунтуватися на припущеннях, ч. 6 ст. 82 ЦПК України (див. з цього приводу правові висновки, які були висловлені у постанові ВС від 03 жовтня 2019 року у справі № 826/15560/15).

Виходячи з наведеного, законне та обгрунтоване встановлення обставин справи судом в межах предмету доказування можливе якщо воно ґрунтується на доказах, які відповідають вказаним критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, що забезпечує повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин справи.

Колегія суддів у контексті змісту вказаних норм цивільного процесуального права вважає, що доведеність має випливати зі співіснування достатньо сильних, чітких та взаємоузгоджених умовиводів або такого характеру неспростованих презумпцій, які в межах предмету спору розподіляють між сторонами тягар доказування відповідних фактів та у світлі спірних правовідносин мають юридичне значення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс 19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17.)

Отже, встановленою слід вважати ту обставину, яка доведена стороною у змагальному процесі з такою достовірністю, яка дозволяє сторонньому незацікавленому спостерігачу виходячи з таких загальних засад цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) на підставі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, та застосовуючи баланс ймовірностей обґрунтовано стверджувати про їх реальне, об`єктивне існування.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження реальності певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність (див з цього приводу правові висновки.

які були висловлені щодо стандарту доказування у постановах Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 922/1163/18; від 29.08.2018 у справі № 909/105/15;від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17; від 31.01.2018 у справі № 910/8763/17).

Основні заперечення відповідача проти позову стосуються недоведеності як укладення з нею договорів кредиту, такі і виконання кредитором обов`язку по наданню кредитних коштів, а також розміру заборгованості. Про те, що саме такі обставини входять до предмету доказування у справах, в яких розглядаються правові наслідки договорів кредиту, укладених у електронній формі зазначено у правових висновках, які були висловлені у постановах КЦС ВС від 16 грудня 2020 у справі № 561/77/19 (провадження № 61-20799 св 19), від 29 травня 2024 року у справі № 545/1750/21 (провадження № 61-1177св24).

Щодо доведеності надання кредитних коштів позичальнику.

В межах предмету доказування позивач відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України мас довести в суді виконання ним обов`язків за договором кредиту - надання ним своїх грошових коштів відповідачу (у даному випадку - на його картковий рахунок), як це передбачено умовами кредитного договору та нормою ст. 1054 ЦК України.

Відповідно до ч. 1,2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися похідні від них - зведені облікові документи.

Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Платіжне доручення або ж платіжна інструкція це розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції (п.54 ч.І ст.1 Закону України «Про платіжні ПОСЛУГИ», п.п. 15 п. 6 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої Постановою правління НБУ №163 від 29.07.2022 (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 27 Інструкції, надавач платіжних послуг платникав платіжній інструкції, оформленій ініціаторому паперовій формі: 1) заповнює реквізити "Дата прийняття до виконання" і "Дата виконання" та засвідчує їх власноручним підписом уповноваженого працівника надавача платіжних послуг платника: 2) проставляє відмітку "Вечірня", якщо платіжна інструкція надійшла до виконання після закінчення операційного часу; 3) робить на її зворотному боці напис про причину відмови у виконанні та зазначає дату її повернення (це засвідчується власноручним підписом уповноваженого працівника).

Проте, позивачем ненадано жодного належного доказу як на перерахунок коштів, так і на отримання відповідачем коштів, а лише надано суду довідку про переказ коштів, що в розумінні закону не є належним доказом.

За умовами наявних у справі у паперовій формі копій електронного кредитного договору з доповненнями - кредитор надає позичальнику грошові кошти, тому відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України він зобов`язаний довести належними бухгалтерськими документами: виписками з банківського рахунку, відповідним меморіальним ордером тощо, що він перерахував обумовлені договором грошові кошти позичальнику.

Лише у разі доведення факту укладення договору кредиту у електронній формі та виконання кредитором свого обов`язку перерахувати кредитні кошти позичальнику згідно умов договору - у позичальника з`являється процесуальний обв`язок спростування цих обставин. Інший підхід до розподілу тягаря доказування (відповідно до концепції «негативного доказу»), порушує принцип змагальності, який передбачений у нормі 12 ЦПК України. Розрахунок заборгованості, складений позивачем (первісним кредитором), є не документом первинного бухгалтерського обліку, а - одностороннім арифметичним розрахунком сум. який повністю залежить від волевиявлення і дій позивача (первісного кредитора). Такий висновок щодо недостатності такого доказу для підтвердження наявності та розміру заборгованості б/в висловлений у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.

Пунктом 52 Розділу 3 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року передбачено, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, зазначених у пункті 51 Розділу 3. є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку.

Крім того, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (див. з цього приводу правові висновки, які були висловлені у постанові КЦС ВС від 02 грудня 2020 року у аналогічній процесуальній ситуації у справі № 161/5267/20 (провадження № 61-І4015св20), які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України також є застосованими у даній справі).

Таким чином, виписки по рахункам або касовий документ можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, - у разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Таку правову позицію було висловлено у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 року в справі №752/9423/15-ц, від 16.09.2020 року в справі №200/5647/18. Надана позивачем квитанція за сплату№ 104277636 від 21.08.2021 не містить інформації про перерахування з банківського рахунку кредитора на рахунок позичальника кредитних коштів, яка передбачена для відповідних бухгалтерських документів, якими підтверджується відповідна платіжна операція, а тому колегія суддів не бере її до уваги.

Згідно до ч. 1 статті 27 Закону України «Про платіжні послуги» № 1591-ЇХ від 30 червня 2021 усі документи, що підтверджують надання платіжних послуг (виконання платіжних операцій), зберігаються надавачами платіжних послуг та їх комерційними агентами не менше п`яти років з дня припинення ділових відносин з клієнтом або з дня завершення разової фінансової операції без встановлення ділових відносин з клієнтом. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. ЗІ вказаного вище Закону України після ініціювання платіжної інструкції надавач платіжних послуг зобов`язаний надати ініціатору у спосіб, визначений договором, таку інформацію: 1) дату і час отримання платіжної інструкції; 2) дату і час прийняття до виконання платіжної інструкції надавачем платіжних послуг платника; 3) інформацію про відмову надавача платіжних послуг платника у прийнятті платіжної інструкції до виконання (у разі відмови).

Якщо платіжна операція ініціюється через надавача послуги з ініціювання платіжної операції, надавач послуги з ініціювання платіжної операції негайно після ініціювання платіжної операції зобов`язаний надати платнику та отримувачу (за потреби) таку інформацію: 1) підтвердження про успішне ініціювання платіжної інструкції надавачем платіжних послуг з обслуговування рахунку платника; 2) відомості (посилання на них), які дають змогу платнику та отримувачу ідентифікувати платіжну операцію, а також отримувачу - ідентифікувати платника, та будь-які відомості, що супроводжують платіжну інструкцію; 3) суму платіжної операції; 4) суму всіх комісійних винагород надавача послуг з ініціювання платіжної операції, які будуть стягнуті з користувача під час виконання платіжної операції (за наявності технічної можливості розмір кожної комісійної винагороди зазначається окремо).

Надавач послуги з ініціювання платіжної операції також зобов`язаний забезпечити надання відомостей (посилання на них) про платіжну операцію надавачу платіжних послуг з обслуговування рахунку платника.

Надані позивачем на підтвердження перерахування кредитних коштів позичальника, довідка про здійснення переказів не є платіжним інструментом у розумінні вищевказаних норм Закону, а тому не є належним документом, що підтверджують надання платіжних послуг.

Належними та допустимими у даному випадку є банківські виписки з клієнтських рахунків позивача, які є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту, про що вказано у пункті 62 Положення про

організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2017 року № 75.

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Однак, належних у допустимих первинних документів у розумінні вказаної норми ст. 31 Закону України «Про платіжні послуги» та Закону України «Про бухгалтерський облік» про перерахування кредитних коштів позичальнику - позивач до суду не надав.

Розрахунок заборгованості наданий позивач є аналітичним та одностороннім, а не є первинним документом, та не узгоджується з наявними у вказаних банківських виписках ані за сумами, ані за датами зарахування кредитних грошових коштів, як про це заявлено у позові, а тому є неналежним та недостатнім для підтвердження наявності та розміру заборгованості за кредитним договором. При недоведеності цих обставин позичальник позбавлений можливості аргументовано заперечувати проти висунутих проти нього вимог про стягнення заборгованості, а суду відповідно до наведених у справі аргументів сторін перевірити розрахунки позивача.

Верховний Суд у постанові від 27 березня 2020 року в справі № 703/3063/18 дійшов висновку, що в зв`язку з ненаданням банком доказів розміру кредиту суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу. А тому, з урахуванням такого, розрахунок заборгованості, на який посилається суд в оскаржуваному рішенні, не є належним і достовірним доказом того факту, що відповідач дійсно отримав позику, і відповідно що договір позики є укладеним.

Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що позивач не довів порушення його права, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 610, 625, 1054 ЦК України, ст. ст. 76, 82, 141, 258-259, 263- 265,273, 280-284, 287, 352 ЦПК України, Закон України «Про електронну комерцію» -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ТОВ «Новий колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський