Справа № 288/1235/23
Провадження № 2/288/14/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року селище Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Зайченко Є. О.,

за участю секретаря судових засідань - Корнієнко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , селянського (фермерського) господарства «Кудинський», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Олімп-Агро» про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння та визнання недійсним договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі Відповідач-1), селянського (фермерського) господарства «Кудинський» (далі Відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Олімп-Агро» про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння та визнання недійсним договору оренди землі, в якому вказує, що в провадженні Попільнянського районного суду Житомирської області перебувала цивільна справа № 288/2269/21 за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору міни (обміну) землі недійсним.

В своєму первісному позові ОСОБА_2 просив суд ухвалити рішення, яким визнати договір міни (обміну) земельних ділянок від 18.07.2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Черкаської області» Богдановою Галиною Юріївною недійсним.

ОСОБА_1 заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та, натомість, звернувся до ОСОБА_2 із зустрічним позовом, в якому просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на земельну ділянку загальною площею 5,9199 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Литовської сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області, кадастровий номер земельної ділянки :06:000:0286.

Скасувати запис про право власності / довірчої власності №38286436 від 22.09.2020, внесений згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54175548 від 22.09.2020, державний реєстратор: Байдюк Сергій Вікторович, Корнинська селищна рада Попільнянського району, Житомирська обл. Скасувати запис запису про інше речове право №38286869 від 22.09.2020, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54175548 від 22.09.2020, державний реєстратор: Байдюк Сергій Вікторович, Корнинська селищна рада Попільнянського району, Житомирська обл.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 25.08.2022 року в справі №288/2269/21 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , а також в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було відмовлено.

Вказане рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 25.08.2022 року залишене без змін постановами апеляційного і касаційного суду.

03.05.2008 року між ОСОБА_2 (орендодавець) та СТОВ «Корнин-Агро», правонаступником якого є ТОВ «Олімп-Агро» (орендар) було укладено договір оренди землі, загальною площею 5,9199 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Липківської сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області, кадастровий номер земельної ділянки :06:000:0286. Зазначений договір було укладено строком на п`ять років.

18.07.2012 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Олімп-Агро» була укладена додаткова угода до Договору оренди землі від 03.05.2008 року, відповідно до п. 1 якої Сторони дійшли згоди, що строк дії Договору, та відповідно терміни оренди земельної ділянки, що орендується Орендарем, пролонгується до 2061 року.

Відповідно до п.2 вказаної додаткової угоди Сторони дійшли згоди, що річна орендна плата за використання об`єкта оренди встановлюється в розмірі 5% від грошової оцінки земельної ділянки, що орендується.

Решта пунктів основного Договору, в силу п. 3 додаткової угоди, залишаються незмінними.

Вказана додаткова угода, у відповідності до чинного на момент її укладення законодавства, була зареєстрована у Відділі Держкомзему Попільнянського району Житомирської області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 04.10.2012 року №03386.

18.07.2012 року між ОСОБА_2 , з однієї сторони, та ОСОБА_1 з другої сторони, було укладено договір міни земельних ділянок, згідно з яким ОСОБА_2 та ОСОБА_1 міняють (обмінюють) (передають у власність один одному) належне їм на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: ОСОБА_2 - земельну ділянку площею 5,9199 га, що знаходиться на території Липківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а ОСОБА_1 - земельну ділянку площею 0,0100 га, що знаходиться за адресою: Житомирська області, Червоноармійський район, Мартенівська сільська рада, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (надалі - договір міни).

Вказаний договір міни посвідчено приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Черкаської області Богдановою Г.Ю. та зареєстровано в реєстрі за №1829.

Тобто договір є дійсним і відповідає вимогам чинного законодавства, в тому числі вимогам ст. 215 ЦК України.

Жодних претензій зі сторони ОСОБА_2 впродовж майже десяти років до ОСОБА_1 стосовно дійсності чи недійсності договору міни не надходило.

22 вересня 2020 року державним реєстратором Корнинської селищної ради Попільнянського району, Житомирської області Байдюком С.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54175548 від 22 вересня 2020 року, зареєстровано право приватної власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 5,9199 га, кадастровий номер :06:000:0286, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою: с. Липки, Попільнянського району Житомирської області. Окрім того, державним реєстратором Корнинської селищної ради Попільнянського району Житомирської області Байдюком С. В., на підставі договору оренди землі від 18 серпня 2020 року, укладеного між СФГ «Кудинський» та ОСОБА_2 , та відомостей з ДЗК, внесено запис: 38286869 про реєстрацію права оренди вищевказаної земельної ділянки.

На початку 2017 року, за юридичною адресою ТОВ «Олімп-Агро» з`явився громадянин ОСОБА_1 та надав керівництву ТОВ «Олімп-Агро» копію договору міни (обміну) земельних ділянок від 18.07.2012 року (з пред`явленням оригіналу такого договору), відповідно до якого ОСОБА_2 , що є Позивачем по справі, з однієї сторони, та ОСОБА_1 з другої сторони, уклали договір міни земельних ділянок, згідно з яким ОСОБА_2 та ОСОБА_1 міняють (обмінюють) (передають у власність один одному) належне їм на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: ОСОБА_2 - земельну ділянку площею 5,9199 га, що знаходиться на території Липківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а ОСОБА_1 - земельну ділянку площею 0,0100 га, що знаходиться за адресою: Житомирська області, Червоноармійський район, Мартинівська сільська рада, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до п. 40 договору оренди землі від 03.05.2008 року перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставною для зміни умов або розірвання цього Договору.

Отже, договір оренди землі від 03.05.2008 року, є чинним на момент подання позову, а стороною цього договору після укладення договору міни є позивач ОСОБА_1 .

Договір оренди землі від 03.05.2008 року продовжує свою дію не залежно від зміни власника земельної ділянки, яка є предметом такого договору оренди землі.

Враховуючи те, що в момент укладення договору оренди земельної ділянки площею 5,9199 га з кадастровим номером :06:000:0286 між Відповідачем 1 та Відповідачем 2, сторонами договору недодержані вимоги ч. 1 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину суперечить Цивільному кодексу, цивільному законодавству та ЗУ «Про оренду землі», і порушує майнове (речове) право ОСОБА_1 та ТОВ «Олімп-Агро» як землекористувача вказаної земельної ділянки (по договору оренди від 03.05.2008 року та додаткової угоди до цього договору від 18.07.2012 року), договір оренди земельної ділянки від 18.08.2020 року, предметом якого є земельна ділянка кадастровий номер :06:000:0286 загальною площею 5,9199 га, укладений між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 слід визнати недійсним, державна реєстрація права оренди якого внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі запису про інше речове право номер 38286869 від 22.09.2020 року.

За відсутності у ОСОБА_1 державного акту на право власності на земельну ділянку кадастровий номер :06:000:0286, не позбавляє останнього просити суд витребувати спірну земельну ділянку із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на підставі договору міни, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно вимог чинного на час його підписання законодавства України.

ОСОБА_1 , набув титул власника на підставі договору міни, укладеного між ним та ОСОБА_2 .

Однак, ОСОБА_2 , скориставшись відсутністю запису про право власності ОСОБА_1 в реєстрі речових прав на нерухоме майно на спірну земельну ділянку на підставі копії державного акту вніс відомості про право власності на спірну земельну ділянку за собою, чим порушив права ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку.

На дату укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору міни дійсно існувала очевидна суперечність між одночасно чинними нормами частини третьої статті 3 Закону N 1952-ІУ (у редакції Закону N 1878-УІ) та частини четвертої статті 334 ЦК України щодо того ж самого питання: коли виникає право власності в набувача нерухомого майна за договором міни.

Отже, право власності на спірну земельну ділянку у ОСОБА_1 виникло на підставі договору міни від 18.07.2012 року, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів 18.07.2012 року, незалежно від того, що ОСОБА_1 не було в подальшому вчинено дій щодо державної реєстрації свого речового права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно через втрату оригіналу державного акту про право власності на спірну земельну ділянку.

Договір міни (обміну) земельних ділянок від 18 липня 2012 року було правомірно укладено, а тому ОСОБА_1 як набувач права власності на земельну ділянку кадастровий номер :06:000:0286 за договором міни має право на захист порушених прав судом.

Реєстрація ОСОБА_2 , за собою права власності в Реєстрі речових прав у 2020 році на спірну земельну ділянку кадастровий номер :06:000:0286 та подальше надання її в платне користування на користь СФГ «Кудинський» і є свідченням такого порушення прав ОСОБА_3 , про захист яких просить ОСОБА_4 , подаючи цей позов.

Жодного правочину, на підставі якого ОСОБА_1 повернув би спірну земельну ділянку кадастровий номер :06:000:0286, а ОСОБА_5 набув би її назад у свою власність, між сторонами спору не укладалось.

Наявність інформації про зареєстровані в Реєстрі речових права за ОСОБА_2 , а саме запису про право власності/довірчої власності №38286436 від 22.09.2020, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54175548 від 22.09.2020, державний реєстратор: Байдюк С.В., Корнинська селищна рада, Попільнянського району, Житомирської області, та запису про інше речове право №38286869 від 22.09.2020, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54175548 від 22.09.2020, державний реєстратор: Байдюк С.В., Корнинська селищна рада, Попільнянського району, Житомирської області, і є єдиним та беззаперечним доказом наявності факту порушення та невизнання прав власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку кадастровий номер :06:000:0286.

ОСОБА_1 , як особа-власник, який на підставі договору міни набув права власності на земельну ділянку кадастровий номер :06:000:0286, має право на захист своїх прошених прав.

Отже, за наявності укладеного договору міни та при втраті ОСОБА_1 державного акту на право власності на земельні ділянку кадастровий номер :06:000:0286, який він одержав від ОСОБА_2 під час укладення договору міни, є усі підстави для витребування спірної земельної ділянки кадастровий номер :06:000:0286, загальною площею 5,9199 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Липківської сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

На підставі вищевикладеного, Позивач просить визнати недійним договір оренди землі від 18.08.2020 року, укладений між ОСОБА_2 та СФГ «Кудинський», номер запису про інше речове право: 38286869 від 22.09.2020 року, предметом якого є земельна ділянка кадастровий номер :06:000:0286, загальною площею 5,9199 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Липківської сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області, земельної ділянки;

Витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 (13521, Житомирська область, Житомирський район, село Липки, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) земельну ділянку кадастровий номер :06:000:0286, загальною площею 5,9199 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Липківської сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області;

Стягнути з Відповідачів на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 3462,99 грн. судового збору та 40000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, розгляд справи проводити без участі представника позивача та його адвоката.

Відповідачі ОСОБА_2 та представник селянського (фермерського) господарства «Кудинський», в підготовче судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені заздалегідь і належним чином згідно норм статті 128 ЦПК України.

Представник третьої особи товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп-Агро» в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій просив судове засідання провести за відсутності представника третьої особи. Вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно частини третьої статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 03 травня 2008 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Корнин-Агро», правонаступником якого є ТОВ «Олімп-Агро» (орендар) було укладено договір оренди землі, загальною площею 5,9199 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Липківської сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області, кадастровий номер земельної ділянки :06:000:0286. Зазначений договір було укладено строком на п`ять років.

Вказаний договір було зареєстровано в Попільнянському районному відділі ДЗК про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29 квітня 2009 року №20.

Відповідно до п. 40 договору оренди землі від 03.05.2008 року перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставною для зміни умов або розірвання цього Договору.

18 липня 2012 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Олімп-Агро» була укладена додаткова угода до Договору оренди землі від 03.05.2008 року, відповідно до п. 1 якої Сторони дійшли згоди, що строк дії Договору, та відповідно терміни оренди земельної ділянки, що орендується Орендарем, пролонгується до 2061 року.

Відповідно до п.2 вказаної додаткової угоди Сторони дійшли згоди, що річна орендна плата за використання об`єкта оренди встановлюється в розмірі 5% від грошової оцінки земельної ділянки, що орендується.

Вказана додаткова угода, була зареєстрована у Відділі Держкомзему Попільнянського району Житомирської області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 04.10.2012 року №03386.

18 липня 2012 року між ОСОБА_2 , з однієї сторони, та ОСОБА_1 з другої сторони, було укладено договір міни (обміну) земельних ділянок, згідно з яким ОСОБА_2 та ОСОБА_1 міняють (обмінюють) (передають у власність один одному) належне їм на праві приватної власності нерухоме майно, а саме:

ОСОБА_2 - земельну ділянку площею 5,9199 га, що знаходиться на території Липківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а ОСОБА_1 - земельну ділянку площею 0,0100 га, що знаходиться за адресою: Житомирська області, Червоноармійський район, Мартенівська сільська рада, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (надалі - договір міни).

Вказаний договір міни посвідчено приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Черкаської області Богдановою Г.Ю. та зареєстровано в реєстрі за №1829, а також надано Витяг з Державного реєстру правочинів №11587350 від 18 липня 2012 року.

Згідно п. 1.2. Договору міни, в результаті міни (обміну), який здійснюється за цим договором міни (обміну), Сторони набувають право власності на земельні ділянки: ОСОБА_6 - на земельну ділянку площею 0,0100 га, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Червоноармійський район, Мартенівська сільська рада, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а ОСОБА_7 - на земельну ділянку площею 5,9199 га, що знаходиться на території Липківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно п. 1.3 договору міни, договір міни (обміну) укладено за письмовою згодою ОСОБА_8 , викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Пилипчук А.Я. 27.06.2012 року за реєстром № 950.

Згідно п. 3.3. Договору міни, Сторони в присутності нотаріуса свідчать та гарантують один одному, що:

-вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними;

-укладення договору відповідає їх інтересам;

-волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі;

-умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості Сторін;

-договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому, таким чином договір не носить характеру фіктивного та удаваного, а також не є зловмисним, як це передбачено ст. ст. 234, 235 Цивільного кодексу України;

-вони вільно володіють українською мовою, що дало їм можливість прочитати та правильно зрозуміти сутність цього договору;

- проект цього договору був складений нотаріусом на прохання Сторін, після прочитання цього договору Сторонами вголос він був схвалений та власноручно підписаний до нотаріального посвідчення.

Згідно п. 5.6 договору міни, при укладенні цього Договору сторони по Договору обмінюються Державними актами на право власності на земельні ділянки.

Відповідно до Державного Акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЖТ № 008594, ОСОБА_2 рахується власником земельної ділянки площею 5,9199 га, яка розташована на території Липківської сільської ради, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 січня 2022 року за №294056869 вбачається, що 22 вересня 2020 року державним реєстратором Корнинської селищної ради Попільнянського району, Житомирської області Байдюком С. В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54175548 від 22 вересня 2020 року, зареєстровано право приватної власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 5,9199 га, кадастровий номер :06:000:0286, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою: с. Липки, Попільнянського району Житомирської області. Окрім того, державним реєстратором Корнинської селищної ради Попільнянського району Житомирської області Байдюком С. В., на підставі договору оренди землі від 18 серпня 2020 року, укладеного між СФГ «Кудинський» та ОСОБА_2 , та відомостей з ДЗК, внесено запис: 38286869 про реєстрацію права оренди вищевказаної земельної ділянки (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54175548 від 22 вересня 2020 року).

Згідно Витягу № НВ-023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, кадастровий номер земельної ділянки :06:000:0286, нормативна грошова оцінка земельної ділянки 238938.93 гривень.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 серпня 2022 року, в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору міни (обміну) землі недійсним відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , селянського (фермерського) господарства «Кудинський», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Олімп-Агро» про визнання права власності на земельну ділянку, скасування записів про право власності та інше речове право відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року апеляційні скарги ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , та ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишено без задоволення, а рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 серпня 2022 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 19 квітня 2023 року по справі № 288/2269/21, касаційні скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_10 та представника ОСОБА_2 ОСОБА_9 залишено без задоволення. Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 серпня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року залишено без змін.

Ухвали Попільнянського районного суду Житомирської області від 06 березня 2025 року щодо тимчасового вилучення у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (13521, Житомирська область, Житомирський район, село Липки, РНОКПП НОМЕР_3 ) засвідчену копію договору оренди землі від 18.08.2020 року, предметом якого є земельна ділянка кадастровий номер :06:000:0286, загальною площею 5,9199 га, укладений між ОСОБА_2 та СФГ «Кудинський», номер запису про інше речове право: 38286869 від 22.09.2020 року та від 01 липня 2025 року щодо витребування від державного реєстратора Корнинської селищної ради належним чином завірену копію договору оренди землі від 18.08.2020 року, укладеного між ОСОБА_2 та СФГ «Кудинський», номер запису про інше речове право: 38286869 від 22.09.2020 року, предметом якого є земельна ділянка кадастровий номер :06:000:0286, загальною площею 5,9199 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Липківської сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області, земельної ділянки залишені без виконання, копія договору оренди землі від 18.08.2020 року, укладеного між ОСОБА_2 та СФГ «Кудинський», до суду не надано.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивач звернувся до суду з позовом про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння та визнання недійсним договору оренди землі від 18.08.2020 року, укладений між ОСОБА_2 та СФГ «Кудинський», з тих підстав, що в момент укладення договору оренди земельної ділянки площею 5,9199 га з кадастровим номером :06:000:0286 між Відповідачем 1 та Відповідачем 2, сторонами договору недодержані вимоги ч. 1 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину суперечить Цивільному кодексу, цивільному законодавству та ЗУ «Про оренду землі», і порушує майнове (речове) право ОСОБА_1 та ТОВ «Олімп-Агро» як землекористувача вказаної земельної ділянки (по договору оренди від 03.05.2008 року та додаткової угоди до цього договору від 18.07.2012 року).

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі».

Вирішуючи даний спір та враховуючи правовідносини, які склалися між сторонами суд звертає увагу на наступне.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

За статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України право власності складається з права володіння, користування та розпорядження майном. Статтею 792 Цивільного Кодексу України зазначається, що право оренди земельної ділянки складається з права володіння та права користування.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Момент укладення договору визначено у статтях 638, 640 ЦК України.

Вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Пунктами 3, 4 статті 334 Цивільного кодексу України, передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188цс20) зазначила, що особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності.

Встановлено, що умовами договору міни, укладеного 18 липня 2012 року, передбачено порядок набуття права власності на земельні ділянки, зокрема визначено, що право власності виникає після одержання кожною стороною державного акту на право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації (пункт 5.1 договору), а також обов`язок кожної із сторін передати один одному земельні ділянки, визначені цим договором, та документи, що стосуються земельних ділянок та підлягають переданню разом із земельною ділянкою відповідно до договору або актів цивільного законодавства (пункт 3.1 договору). Зазначене відповідає принципу свободи договору, визначеному у статті 627 ЦК України, а також порядку набуття права власності, передбаченого частиною першою статті 334 ЦК України.

Виходячи зі змісту статті 27 Закону України № 1952 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», документами, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно, зокрема, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації (наприклад, договір купівлі-продажу, міни, дарування тощо), чи його дублікат; свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 01 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією; свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; видане нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди тощо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188 цс 20) викладено наступні висновки, щодо набуття права власності на нерухоме майно за відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно: «Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Стаття 210ЦК України встановлює, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Стаття 334ЦК України передбачає загальні та спеціальні умови щодо моменту набуття права власності за договором. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі - продажу майна, що перебуває в податковій заставі (стаття 657 ЦК України).

Ураховуючи вищенаведене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що до спірних правовідносин, які виникли щодо придбаного до 01 січня 2013 року нерухомого майна, підлягають застосуванню саме норми ЦК України (чинні на момент виникнення правовідносин), які визначають умови та момент виникнення права власності в набувача нерухомого майна за відповідним правочином, а також містять правило щодо обов`язкової реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна. У межах суб`єктивного права власності доцільно виділити два конструктивних елементи: а) титул власності; б) правомочності власника. Правомочність власника - невід`ємний атрибут права власності та розглядається як динамічна категорія, як одна з основних можливостей власника щодо належного йому майна.

Титул власності є статичною категорією, до зміни власника не передається. Державна реєстрація договору купівлі-продажу нерухомості - адміністративний акт, який породжує титул власника. Таким чином, висловивши свою волю на відчуження об`єкта нерухомого майна, власник у межах свого суб`єктивного права власності реалізовує свої правомочності. Державна реєстрація правочину завершує перехід права власності (право власності на об`єкт припиняється у продавця і відповідно виникає в покупця). Тобто покупець набуває не лише правомочності власника, а й сам титул. Ураховуючи вищевикладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що особа, яка здійснила державну реєстрацію правочину відповідно до норм статей 334, 657 ЦК України, набула титул власника майна. У свою чергу необхідність реєстрації права на нерухоме майно (на момент виникнення спірних правовідносин - до 01 січня 2013 року) не впливала на виникнення в покупця нерухомості прав власника на це майно.

Таким чином, до 01 січня 2013 року право власності у набувача нерухомого майна за договором купівлі-продажу виникало за правилами частини четвертої статті 334 ЦК України- з моменту державної реєстрації такого договору як правочину. Відтак особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності.

Договір міни (обміну) земельних ділянок від 18 липня 2012 року було правомірно укладено, а тому ОСОБА_1 набув титул власника на земельну ділянку кадастровий номер :06:000:0286 за договором міни, має право на захист порушених прав судом.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтвердженого належними доказами факту порушення (невизнання або оспорювання) цього права на земельну ділянку, зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 175/4348/17 (провадження № 61-12868св19).

Згідно зі статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

В статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування, розпорядження своїм майном.

Частинами першою, другою статті 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні.

Глава 29 ЦК України передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2022 року у справі № 676/1795/20 зазначено, що: рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 52). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. [...] суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення. Враховуючи вказане, достатнім та ефективним способом захисту порушеного права держави є саме вимога про повернення земельної ділянки. У той же час оспорення розпорядження органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади про передачу такої земельної ділянки у власність фізичної особи не є необхідним, оскільки суд у будь-якому випадку зобов`язаний надати йому оцінку в мотивувальній частині судового рішення.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18, власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна (пункт 34). Схожі за змістом правові висновки містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16, провадження № 14-2цс21 (пункти 148-150).

Відповідно до ст. 90 ЗК України порушені права власників земель ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Власник з дотриманням вимог ст. 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна.

У спорах про витребування майна суд встановлює обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому, закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права.

Верховний Суд у постанові від 28.04.2022 у справі № 676/196/20 вказав, що право держави витребувати земельну ділянку з огляду на доведену незаконність і безпідставність вибуття цієї земельної ділянки з власності держави становить пропорційне втручання у право власності, з дотриманням рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства) та інтересами особи, яка зазнала такого втручання.

Крім цього, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. Витребування майна від недобросовісного набувача не є порушенням справедливого балансу. Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння чужим майном та фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Натомість таке заволодіння є порушенням мирного володіння інших осіб. Отже, витребування майна від недобросовісного набувача не є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати верховного Суду України від 29.05.2019 року у справі № 367/2022/15-ц зазначається, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

У постанові від 15.06.2021 у справі № 916/585/18 (916/1051/20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Відтак особа, яка вважає, що договором порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження N 14- 208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 січня 2022 року за №294056869 вбачається, що 22 вересня 2020 року державним реєстратором Корнинської селищної ради Попільнянського району, Житомирської області Байдюком С. В. на підставі договору оренди землі від 18 серпня 2020 року, укладеного між СФГ «Кудинський» та ОСОБА_2 , та відомостей з ДЗК, внесено запис: 38286869 про реєстрацію права оренди вищевказаної земельної ділянки кадастровий номер :06:000:0286, загальною площею 5,9199 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54175548 від 22 вересня 2020 року).

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають: 1) право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва; 2) речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки.

Із наведеного випливає, що держаній реєстрації підлягає як право власності, так і похідні від права власності речові права на нерухоме майно. Разом із тим, внесення змін до запису про державну реєстрацію права власності на підставі рішення суду про задоволення віндикаційного позову лише щодо останнього власника ніяким чином не може призвести до зміни чи скасування запису про похідні від права власності речові права на вказане майно, яким розпорядилася особа, яка не мала права цього робити, оскільки є володіючим не власником. Таким чином, повернення земельної ділянки у володіння власника (титульного володільця) в повній мірі не відбувається, якщо існують зареєстровані обмеження щодо володіння таким майном у вигляді запису про похідне від права власності право користування земельною ділянкою, й земельна ділянка не повертається у фактичне володіння з можливістю власника нею як користуватися, так і розпоряджатися.

Відповідно до правових висновків, які викладені у Постанові Верховного Суду від 17.11.2021 у справі № 672/386/20, майно підлягає витребуванню у останнього набувача без необхідності визнання недійсним останніх правочинів щодо такого майна. При цьому витребування спірної земельної ділянки також у орендаря, який виступає користувачем земельної ділянки, тобто останнім набувачем, відповідатиме меті віндикаційного позову, спрямованого на захист прав власника майна, а тому вимоги позивача про витребування із чужого незаконного володіння земельної ділянки кадастровий номер :06:000:0286, загальною площею 5,9199 га у ОСОБА_2 , задоволенню не підлягає, оскільки останнім набувачем вказаної земельної ділянки рахується орендар СФГ «Кудинський».

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, через що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.141 ЦПК України відмовляючи в задоволенні позову суд не стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати.

Керуючись Законом України «Про оренду землі», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; статтями 15, 16, 182, 203, 207, 215, 317, 319, 321, 328, 334, 387, 388, 626, 638, 640, 657, 715, 716, 792, ЦК України; статтями 93,125,126 Земельного кодексу України, статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 133, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України; суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , селянського (фермерського) господарства «Кудинський», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Олімп-Агро» про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння та визнання недійсним договору оренди землі відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду Є. О. Зайченко