МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2025 р. Справа №370/2061/25

Провадження № 2/370/690/25

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Косенко А.В., розглянувши у приміщенні суду, в селищі Макарів Київської області, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними матеріалами справу за позовом

ОСОБА_1 в особі представника, адвоката Бояркіної Світлани Ігорівни, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивачка) в особі представника, адвоката Бояркіної С.І., звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку, в якому вказала, що 25.10.2023 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що складено відповідний актовий запис №255. Від шлюбу у сторін є спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як зазначає позивачка, фактичні шлюбні відносини між подружжям припинені в 2024 році, спільне господарство не ведеться, а подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Відсутність спільних інтересів, наявність різних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння, втрата почуття любові та поваги один до одного стали підставами для розірвання шлюбу. На даний час, сторони проживають окремо, дитина проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні, а відповідач, в свою чергу, не приймає участі у вихованні дитини. Позивачка не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та не має можливості самостійно утримувати малолітню дитину. Відповідач офіційно працевлаштований, перебуває на військовій службі в ЗСУ, не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини та її самої до досягнення дитиною трирічного віку.

Враховуючи викладене, позивачка просить суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 25.10.2023 року Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), актовий запис №255; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення повноліття дитини; стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 21.07.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України (а.с.20).

18.08.2025 року, у встановлений судом строк, відповідач ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.23-47), який прийнятий судом та приєднаний до матеріалів справи. У відзиві відповідач частково визнав позовні вимоги, заперечив проти фактичних обставин справи, зокрема, вказавши наступне. Оскільки він перебуває на військовій службі в ЗСУ, не мав змоги постійно перебувати разом із дружиною та сином, але при кожній наявній можливості проводив час із сім`єю та піклувався про спільну дитину, а також постійно фінансово їм допомагав. Крім того, зазначив про те, що фактичні шлюбні відносини були припинені в червні 2025 року, а не в 2024 році, як це стверджувала позивачка. З огляду на вище зазначене, відповідач не заперечив проти розірвання між ними шлюбу, адже підтвердив перелічені позивачкою у позові підстави його припинення. Щодо стягнення аліментів на утримання їх малолітньої дитини також не заперечив, більш того, наголосив на тому, що може сплачувати 30% з усіх своїх видів заробітку, тобто більше за частки (25%). Щодо стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку, відповідач заперечив та вважає за необхідне сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі, а саме 4500 грн, що буде достатнім розміром, перевищуючи прожитковий мінімум для працездатної особи у 2025 році.

18.08.2025 року, у встановлений судом строк, через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла відповідь на відзив (а.с.48-64), надана представником позивачки, адвокатом Бояркіною С.І., яка прийнята судом та приєднана до матеріалів справи. У відповіді на відзив представник позивачки заперечувала проти доводів відповідача, викладених у відзиві щодо участі останнього у вихованні спільного сина, зазначивши, що відповідач маючи можливість не завжди приїздив додому та відповідно не цікавився життям дитини. Разом з тим, також заперечувала проти стягнення аліментів на утримання позивачки у твердій грошовій сумі, а саме 4500 грн, з огляду на те, що відповідач офіційно працевлаштований, перебуває на військовій службі в ЗСУ, має постійний дохід, який значно перевищує ту суму, яку відповідач вважає за необхідне сплачувати на утримання позивачки, що підтверджується банківськими виписками та наявністю у його власності двох автомобілів і земельної ділянки, на які позивачка не претендує.

22.08.2025 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив (а.с.72-76), які прийняті судом та приєднані до матеріалів справи. У запереченнях відповідач зазначив, що повністю визнає позовні вимоги позивачки, але заперечує проти обставин, пов`язаних із його можливістю перебувати разом із сім`єю в поза робочий час.

Разом з тим, 25.08.2025 року через підсистему «Електронний суд» від відповідача до суду надійшла заява (а.с.84-85), в якій останній визнав позовні вимоги позивачки, а заперечення щодо окремих тверджень, вказаних у позовній заяві були попередньо надані.

Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив, що 25.10.2023 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) зареєстровано шлюб, актовий запис №255; прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка « ОСОБА_5 » та дружини « ОСОБА_5 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.10.2023 року (а.с.15).

За час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 27.06.2024 року (а.с.14).

ОСОБА_6 та її син ОСОБА_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягами з реєстру Макарівської територіальної громади №2025/011721964 від 27.09.2024 року та №2025/009415646 від 13.07.2025 року (а.с.16, 8).

Як вбачається із Витягу з реєстру Макарівської територіальної громади №2025/009403101 від 12.07.2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав №439763103 від 15.08.2025 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки з кадастровим номером: :01:024:0063 площею 0,1 га (а.с.54).

Згідно з даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів держателем якого є МВС, станом на 20.08.2025 року, за ОСОБА_2 зареєстровано два транспортні засоби: CITROEN JUMPY 2001 року випуску, об`єм двигуна: 1997 см. куб., та PEUGEOT EXPERT 2003 року випуску, об`єм двигуна: 1997 см. куб. (а.с.70).

Як вказала позивачка, а відповідач визнав, що фактичні шлюбні відносини між подружжям припинені, спільне господарство не ведеться, а подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Відсутність спільних інтересів, наявність різних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння, втрата почуття любові та поваги один до одного стали підставами для розірвання шлюбу. На даний час, сторони проживають окремо, дитина проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні, а відповідач, в свою чергу, не приймає участі у вихованні дитини. Позивачка не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та не має можливості самостійно утримувати малолітню дитину. Відповідач офіційно працевлаштований, перебуває на військовій службі в ЗСУ, не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини та її самої до досягнення дитиною трирічного віку.

Між сторонами склались правовідносини, які регулюються СК України. Так, статтями 104, 110, 112 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11.06.2019 року у справі №605/434/18, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Також ст.ст. 180-183 СК України, передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, визначені ст. 182 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Обов`язок батьків по утриманню дитини до досягнення нею повноліття закріплений також у статті 51 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.

Разом з тим, згідно із ч.ч. 1, 4 статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.

Таким чином, право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини, є особливим видом права подружжя на утримання. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, неможливості чоловіка надавати таке утримання.

Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину, яка не досягла трирічного віку та проживає із позивачкою.

Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів, керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів.

Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Приймаючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що неможливо в подальшому зберегти сім`ю, шлюб сторін досить тривалий час носить формальний характер, подальше перебування їх у шлюбі суперечить інтересам кожного та порушує засади добровільності шлюбу, тому повинен бути розірваний, а також відповідач-батько повинен утримувати дитину до досягнення нею повноліття, обставин які б перешкоджали цьому не встановлено, а з урахуванням мінімального розміру аліментів на дитину, а також з врахуванням того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, розмір заявлених до стягнення аліментів відповідає вимогам закону. Також відповідач має змогу утримати свою дружину з якою проживає дитина до досягнення дитиною трирічного віку, будь-яких тверджень щодо неможливості такого утримання відповідач до суду не подав, а тому вважає за необхідне стягувати аліменти на її утримання у розмірі частки його доходу.

Щодо розподілу судових витрат, слід вказати наступне.

Згідно із ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Поряд з цим, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи наведене та відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 605,60 грн, слід стягнути з відповідача на користь позивачки. При цьому решту 605,60 грн, згідно із ст. 142 ЦПК України слід повернути позивачці з бюджету, оскільки відповідач визнав позов.

Разом з тим, оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивачки, яка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при подачі позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Отже, відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн за позовні вимоги про стягнення аліментів, слід стягнути з відповідача на користь держави.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 5, 76-81, 83, 95, 141, 142, 247, 265, 268, 354-355, 430 ЦПК України суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 25.10.2023 року Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), актовий запис №255.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.07.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на її утримання в розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 14.07.2025 року і до досягнення дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 605,60 грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 12.12.2025 року.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя А.В. Косенко