У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Чепки В. В., за участі секретаря судового засідання Авдєєвої К. Т., заявника ОСОБА_1 , заінтересованої особи ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 21 вересня 2023 року він одружився з ОСОБА_4 . Під час спільного проживання у них народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім цього за час попереднього шлюбу з ОСОБА_6 у заявника народилася донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якої заявник сплачує на підставі рішення суду від 24.02.2012 та на підставі договору про сплату аліментів, аліменти.

Окрім цього у дружини заявника, ОСОБА_2 , від попередніх відносин народився син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запис щодо батька якого у Книзі реєстрації народжень зроблено зі слів матері, який станом на теперішній час перебуває на утриманні заявника.

Просить суд встановити факт перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, оскільки встановлення такого факту є необхідним для реалізації його права на звільнення з військової служби.

Ухвалою від 04 листопада 2024 року суд відкрив провадження у справі та призначив судове засідання.

Заявник підтримав вимоги за поданою заявою та просив задовольнити заяву.

Заінтересована особа ОСОБА_2 підтримала подану заяву.

Заінтересована особа ОСОБА_3 для участі у судовому засіданні не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Жодних заяв чи клопотань не подала.

Від заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_5 15.11.2024 надійшов відзив, у якому наведено загальні положення законодавства про встановлення фактів, що мають юридичне значення, однак позиції щодо поданої заяви про встановлення факту перебування на утриманні заявника трьох неповнолітніх дітей жодним чином не висловлено.

Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей Ужгородської міської ради, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, для участі судовому засіданні не прибув, позиції щодо поданої заяви не подав.

Заслухавши пояснення заявника, заінтересованої особи ОСОБА_2 та дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України.

Як встановлено, заявник та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 21 вересня 2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Зхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що складено актовий запис № 917.

Під час спільного проживання у них народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 11.06.2021 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Зхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що складено актовий запис 579.

Крім цього, за час попереднього шлюбу з ОСОБА_6 , у заявника народилася донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 07.02.2007 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області складено актовий запис № 174, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 21.11.2012.

Окрім цього, у дружини заявника, ОСОБА_2 , від попередніх відносин народився син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 12.10.2016 Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області складено актовий запис № 1321, що підтверджується свідоцтвом про народження від 04.07.2017.

З інформації з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України № витягу 5 від 21.05.2024 вбачається, що запис щодо батька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у Книзі реєстрації народжень зроблено зі слів матері у порядку ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.02.2012 у справі №2-5331/11 постановлено про стягнення з заявника на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_10 в розмірі 500 грн щомісячно до досягнення нею повноліття.

У червні 2024 року між заявником та ОСОБА_11 укладено договір про сплату аліментів на дитину, відповідно до якого заявник взяв на себе зобов`язання сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_10 в розмірі 3000 грн щомісяця.

У матеріалах справи наявні платіжні інструкції про сплату вказаної суми аліментів у липні, серпні та вересні 2024 року.

З акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_2 від 25.09.2024, складеного уповноваженими особами ЖБК «Спутник» вбачається, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 . Квартира знаходиться в задовільному стані.

За доводами заявника встановлення факту перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей є необхідним для подання ним до ІНФОРМАЦІЯ_6 заяви про заяви про звільнення з військової служби.

З відповіді від 19.08.2024 ІНФОРМАЦІЯ_6 на адвокатський запит щодо повернення службових документів без реалізації щодо звільнення солдата ОСОБА_1 вбачається, що солдату ОСОБА_1 було відмовлено у звільненні з військової служби у зв`язку з відсутністю підстав, а саме перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, зокрема не надано рішення суду у підтвердження факту перебування на утриманні солдата неповнолітнього ОСОБА_9 .

Пунктом 3 частини першої статті 23 Закону України від 21 жовтня 1993 року №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Згідно з пунктом 3 додатку 5 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМ України №560 від 16 травня 2024 року, документами, що підтверджують право на відстрочку за пунктом 3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» є свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утримання військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину.

Ураховуючи наявність у заявника двох дітей, та фактичне утримання ним неповнолітнього сина його дружини ОСОБА_9 , встановлення факту перебування на утриманні заявника встановлення перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей має юридичне значення для заявника, оскільки даний факт може бути підставою для звільнення його з військової служби.

Частиною третьою статті 11 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-III «Про охорону дитинства» встановлено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною першою статті 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 260 СК України передбачено, що якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Відповідно до частини першої статті 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Зі змісту наведених вище положень законодавства вбачається, що незалежно від того, чи перебувають батьки у шлюбі між собою, вони зобов`язані утримувати своїх дітей. При цьому чоловік дружини, у якої є дитина від іншого шлюбу, що проживає в їхній сім`ї, в силу положень статті 260 СК України має право брати участь у вихованні такої дитини.

Водночас обов`язок утримувати таку дитину виникає у вітчима лише у разі відсутності у дитини матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ж, якщо ці особи з поважних причин не можуть надавати дитині належного утримання.

Відповідно встановлення факту утримання дитини її вітчимом можливе лише за умови відсутності у такої дитини рідних осіб, коло яких визначене частиною першою статті 268 СК України, а якщо такі особи є, то відповідний факт може бути встановлений за умови неможливості виконання цими особами обов`язків щодо утримання відповідної дитини з поважних причин.

Судом встановлено, що у малолітнього ОСОБА_9 є рідна матір - ОСОБА_2 , яка зобов`язана утримувати свого сина, а у заявника ОСОБА_1 не виникло обов`язку щодо утримання неповнолітнього пасинку на підставі ч. 1 ст. 268 СК України. Також судом не встановлено обставин звернення заявника до органу опіки і піклування та до суду щодо усиновлення неповнолітнього ОСОБА_9 .

Крім того, ОСОБА_2 - мати неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 - мати неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 несуть обов`язок щодо утримання своїх неповнолітніх дітей.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Так,у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22 (провадження № 14-132цс23) зазначено, зокрема, що: «90. Разом з тим суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дитини. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, то питання, заявлене ОСОБА_1 у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2024 року у справі № 333/7023/23 (провадження № 61-9238св24) вказано, що «у справі, яка переглядається, заявник просить встановити факт перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для ОСОБА_11 , ОСОБА_15 як матерів дітей, а також для ОСОБА_8 як батька дитини ОСОБА_5. З огляду на зазначене вбачається, що у справі, яка переглядається, наявний спір про право, зокрема спір щодо участі одного з батьків у матеріальному забезпеченні (утриманню) дитини та/або ухилення від участі у матеріальному забезпеченні/утриманню, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята статті 19 СК України). Доведення факту одноосібного утримання дитини батьком та пасинка вітчимом пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати та батько пасинка не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків та виховання дитини вітчимом не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини».

Аналогічні за змістом висновки викладені також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2024 року у справі №613/1674/23 (провадження № 61-5903св24).

Подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не може бути розглянута в порядку окремого провадження, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі матерів неповнолітніх дітей у їх вихованні й утриманні дітей. Заявлена вимога не може вирішуватись у порядку окремого провадження, оскільки встановлення такого факту може мати негативні наслідки для ОСОБА_2 та ОСОБА_6 як матерів дітей, безпосередньо стосується їх прав та обов`язків, впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює настання відповідних наслідків.

У частині шостій статті 294 ЦПК України встановлено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Ураховуючи те, що факт перебування неповнолітніх дітей на утриманні заявника не може бути встановлений за правилами окремого провадження, суд вважає за необхідне залишити заяву без розгляду.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 261, 263-265, 294, 315, 353, 354 ЦПК України, суд

постановив:

Залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 14.01.2025.

Суддя В. В. Чепка