С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
__________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

І. Вступна частина

04 листопада 2025 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Левіцької Н.О.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення майна з-під арешту, третя особа: Дев`ята київська державна нотаріальна контора.

ІІ. Описова частина

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 31 липня 2025 року звернувся до суду з позовом до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Відповідач) про звільнення майна з-під арешту.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування квартири від 30.04.1996, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П. Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 1252.

Позивач зазначає, що маючи намір продати вказану квартиру у зв`язку з сімейними обставинами, він звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори, де йому стало відомо, що на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт.

Зазначене підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 435035541 від 11.07.2025, відповідно до якої наявний запис про арешт вказаного майна, а саме: реєстраційний номер обтяження 1345794, зареєстрований 01.10.2004 Дев`ятою київською державною нотаріальною конторою; підстава обтяження: постанова АА № 861271 від 28.10.2002, Відділ державної виконавчої служби у Солом`янському районі м. Києва.

Для з`ясування обставин, на підставі яких був накладений арешт на квартиру, та для вирішення питання про зняття арешту, у липні 2025 року Позивач звернувся до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з відповідною заявою.

Листом від 23.07.2025 за вих. № 158301 Відповідач повідомив, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав та змісту заяви виконавче провадження, згідно якого внесено запис про арешт (реєстраційний номер обтяження 1345794), в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутнє, а вищевказане виконавче провадження знищене відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби у зв`язку із закінченням строку зберігання. Також Відповідач зазначив, що чинним законодавством не передбачено механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадженням, які відсутні в Автоматизованій системі виконавчого провадження та є знищеними, у зв`язку з чим Відділ не має правових підстав для зняття арешту з майна.

Позивач стверджує, що через наявність запису про арешт нерухомого майна він не може розпорядитись належною йому квартирою, у зв`язку з чим виникла необхідність для захисту своїх порушених прав у суді.

Ухвалою від 05 серпня 2025 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження.

Відповідач відзиву на позов не подав, у судове засідання представника не направив.

У судове засідання від Позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Суд ухвалив розглядати справу на підставі наявних матеріалів із постановленням заочного рішення.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що Позивачу, ОСОБА_1 , на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування квартири від 30.04.1996, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П. Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 1252.

На вказану квартиру накладено арешт на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби у Солом`янському районі м. Києва АА № 861271 від 28.10.2002, що зареєстрований Дев`ятою київською державною нотаріальною конторою 01.10.2004 (реєстраційний номер обтяження 1345794).

Позивач звернувся до Відповідача із заявою про зняття арешту, однак отримав відмову з посиланням на те, що виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт, знищене за закінченням терміну зберігання, і відомості про нього відсутні в Автоматизованій системі виконавчих проваджень.

Суд вважає, що даний спір слід розглядати саме в порядку позовного провадження, а не як скаргу на дії державного виконавця. Це зумовлено тим, що виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт, давно закінчене, а його матеріали знищені за закінченням терміну зберігання. Відсутність матеріалів виконавчого провадження та відомостей про нього в автоматизованій системі унеможливлює об`єктивну оцінку дій виконавця в порядку оскарження, оскільки підстави закінчення виконавчого провадження та правомірність накладення/незняття арешту встановити неможливо.

Таким чином, єдиним ефективним способом захисту порушеного права власності Позивача є звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна.

Суд керується положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження».

З аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту вбачається, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа. Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини встановлені частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до частини 5 статті 59 цього Закону, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Статтею 38 Закону України «Про виконавче провадження» (1999) передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40? цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Наявні у справі матеріали не дають можливості визначитись із тим, на якій підставі було закінчене виконавче провадження, і чи мав державний виконавець обов`язок зі скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Беззаперечно встановлено, що у даному випадку скасування арешту в досудовому порядку державним виконавцем при закінченні виконавчого провадження не було здійснено.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» (2016) у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

В справі немає відомостей про те, що після закінчення виконавчого провадження виконавчий документ повторно пред`являвся до виконання, а тому строк його пред`явлення до виконання є пропущеним. Крім того, немає відомостей про ініціювання стягувачем питання про поновлення йому строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло, і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, Позивач є власником нерухомого майна, на яке у 2002 році було накладено арешт у межах виконавчого провадження. Разом з тим, виконавче провадження давно закінчене та знищене, з моменту накладення арешту пройшов тривалий час та на даний час відсутні будь-які законні підстави для обмеження Позивача у розпорядженні цим майном.

Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, оскільки виконавче провадження знищено за закінченням строків зберігання, та оскільки Позивач в інший спосіб не може захистити своє порушене право власності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають повному задоволенню.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 16, 317, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов задовольнити повністю.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , який був накладений постановою Відділу державно виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві АА№861271 від 28.10.2002 та зареєстрований Дев`ятою київською державною нотаріальною конторою 01.10.2004 (реєстраційний номер обтяження 1345794).

2.Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

3.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); адреса: м. Київ, пр. Берестейський, 50; ;

Тертя особа: Дев`ята київська державна нотаріальна контора, адреса: м. Київ, вул. Волинська, 6; .

Суддя: