Справа № 591/838/22
Провадження № 2/591/1400/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2024 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Ніколаєнко О.О.,

за участю секретаря судового засідання Полякової А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу № 591/838/22 за позовом ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно одержаних грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_4 , правонаступником якої після її смерті є ОСОБА_1 , звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що у неї у власності перебував житловий будинок та земельна ділянка. У зв?язку з тим, що за віком не могла обслуговувати вказане майно, а також прагнучи допомогти фінансово своїй онуці (відповідачці), вирішила продати будинок та земельну ділянку. На виручені кошти домовились з онукою придбати квартиру позивачу, у якій буде проживати також онука разом із чоловіком. Решту отриманих від продажу коштів домовились, що буде використано на навчання та весілля відповідачки. У жовтні 2008 року онука повідомила, що знайшла покупця будинку та продавця квартири. Позивачку привезли до нотаріуса, де було укладено договір купівлі-продажу будинку разом із земельною ділянкою за 1 000 000 грн. Через поважний вік позивачці було важко пересуватися, у зв?язку з цим онука запропонувала оформити угоду щодо придбання квартири самостійно. Позивачка була впевнена, що відповідачка оформить квартиру саме на неї.

Того ж дня відповідачем була придбана квартира за 541915,00 грн. Відповідач повідомила, що позивач є власником квартири. Сумніватися у її словах у позивача не було підстав. Разом із цим, правовстановлюючих документів на квартиру відповідач позивачці не надала. В подальшому відповідач зареєструвала місце проживання позивача у квартирі та сторони проживали у ній до 2018 року. У 2018 році відповідачка виїхала до Польщі. У 2020 році позивачка дізналася, що не є власником квартири та що відповідач квартиру оформила на себе.

Зверталась до суду з позовом про визнання за нею права власності на половину квартири, у задоволенні позову було відмовлено.

Відповідачка, скориставшись належними позивачу грошовими коштами, придбала за них квартиру вартістю 541915 грн. Вказані кошти позивач відповідачу не дарувала, а надала останній для придбання квартири на ім?я позивачки. Відповідач одержала вказані кошти без достатніх правових підстав. У результаті таких дій позивача позбавлено житла та із її законного володіння вибули кошти в сумі 541915 грн., що фактично дорівнюють вартості квартири. Добровільно повернути кошти відповідачка відмовляється. На підставі ст. 1212 ЦК України просить стягнути з відповідачки вказану суму.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача проти позову заперечував. Зазначив, що у 2008 році мати відповідачки чинила їй перешкоди у проживанні у житлі, доступі до особистих речей, не виконувала обов?язок із утримання її у період навчання у вищому навчальному закладі. Обурившись такою поведінкою своєї доньки, позивачка повідомила онуці, що має намір продати свій будинок та земельну ділянку, а виручені гроші віддати онуці як засіб для існування та вирішення нею аліментних зобов?язань з боку ОСОБА_1 (доньки позивачки та матері відповідачки).Позивач передала відповідачу кошти від продажу нерухомого майна, при цьому будь-яких умов не ставила та доручень не надавала. На частину від отриманих коштів відповідачка придбала квартиру, де сторони спільно мешкали, як члени сім?ї. У 2018 році відповідачка виїхала до Польщі. На час подання відзиву їй не відомо, де мешкає позивач, однак у квартирі за адресою АДРЕСА_1 позивач не проживає. Відповідач беззаперечно визнає право позивача проживати цій квартирі. Не заперечує факт отримання грошей, які позивач добровільно передала як засіб для існування відповідача. Позивач не зверталася у межах строку позовної давності до відповідача із вимогою щодо відновлення її прав, тому просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 11.02.2022 позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою від 17.05.2022 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. 26.05.2022 забезпечено позов шляхом накладення арешту на належне відповідачці майно у межах ціни позову. 30.06.2022 судове засідання відкладено у зв?язку із неявкою позивача. 20.07.2022 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

09.08.2022 оголошено перерву у судовому засіданні у зв?язку із викликом свідків. 22.08.2022 оголошено перерву у зв?язку із викликом свідків. 22.09.2022 у зв?язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному розгляд справи відкладено. 01.11.2022 оголошено перерву у судовому засіданні у зв?язку з витребуванням доказів.

Ухвалою суду від 23.11.2023 зупинено провадження у справі у зв?язку зі смертю позивачки до залучення у справі правонаступників.

Ухвалою суду від 04.05.2023 поновлено провадження у справі, залучено ОСОБА_1 як правонаступника позивача. Постановою Сумського апеляційного суду від 13.06.2023 вказану ухвалу залишено без змін.

06.07.2023 судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідача. 04.08.2023 відкладено судове засідання у зв`язку з викликом свідка.

Ухвалою суду від 13.09.2023 зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №591/6784/23. Ухвалою від 29.07.2024 поновлено провадження у справі.

10.09.2024 оголошено перерву у судовому засіданні у зв`язку з викликом свідка. 26.09.2024 відкладено судове засідання за клопотанням представника позивача. Ухвалою від 14.11.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та відкладено судове засідання у зв`язку із закінченням процесуального часу.06.12.2024 оголошено перерву у судовому засіданні за клопотанням представника позивача.

У судовому засіданні правонаступник позивача ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали із зазначених підстав, додатково пояснили, що отримані відповідачкою кошти є безпідставно набутими, договір дарування коштів є нікчемним, оскільки не додержано нотаріально посвідченої форми договору.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову з підстав, зазначених у відзиві, та додатково пояснив, що відсутній факт порушення прав позивача, первісний позивач щиро хотіла допомогти своїй онуці, тому набуті внаслідок відчуження нерухомого майна грошові кошти добровільно передала відповідачці.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_6 ) є онукою ОСОБА_4 .

09 жовтня 2008 року ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою К. Д. зареєстрованого в реєстрі за № 4914, продала ОСОБА_7 та ОСОБА_8 житловий будинок з надвірними господарчими та побутовими будівлями і земельну ділянку на АДРЕСА_2 за 1 000 000 грн (45 000 грн. житловий будинок з надвірними господарчими та побутовими спорудами, 955 000 грн. земельна ділянка) (а.с. 3).

За договором купівлі-продажу від 09 жовтня 2008 року, посвідченим нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бирченко Л. Л., зареєстрованим в реєстрі за № 3452, ОСОБА_9 придбала у ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_3 за ціною 541 915 грн, що по курсу НДБ на день підписання договору складає 110 000 доларів США (а.с. 4, 45-46).

Внаслідок укладення шлюбу прізвище ОСОБА_9 змінене на ОСОБА_11 . Вказана обставина не заперечується сторонами у справі.

ОСОБА_4 з 14 листопада 2008 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).

У квітні 2020 року ОСОБА_4 зверталась до Зарічного районного суду м. Суми із позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Постановою Сумського апеляційного суду від 27.07.2021 у справі №591/2225/20 скасовано судове рішення суду першої інстанції та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову. Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що передача грошових коштів відповідачу для придбання спірної квартири не є підставою для набуття права власності на це нерухоме майно за рішенням суду. Факт спільного проживання у квартирі також не породжує набуття права власності. Доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачкою існувала домовленість про оформлення договору купівлі-продажу спірної квартири також і на позивачку останньою не надано. Констатовано, що право власності на спірну квартиру набуто ОСОБА_5 у встановленому законом порядку на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. Постановою Верховного Суду від 08.12.2021 постанову Сумського апеляційного суду залишено без змін (а.с. 5-14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (а.с. 131 т. 1). Спадкоємцем майна померлої є її донька ОСОБА_1 (а.с. 174). Ухвалою суду від 04.05.2023 залучено до участі у справі ОСОБА_1 як правонаступника ОСОБА_4 .

У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , який є батьком відповідачки, пояснив, що ОСОБА_1 разом із донькою ОСОБА_5 та матір?ю ОСОБА_4 проживали разом до 2008 року. Згодом між ними виникли конфліктні ситуації, у зв?язку з чим ОСОБА_4 переїхала проживати до свого старого будинку; ОСОБА_5 у цей період навчалася в м. Києві, коли приїздила до м. Суми, мати перешкоджала користуватися їй квартирою, ОСОБА_5 поїхала жити до бабусі. Згодом ОСОБА_1 припинила спілкування з матір?ю та донькою через неприязні відносини та конфлікти. ОСОБА_4 запропонувала ОСОБА_5 придбати їй квартиру, продавши свій старий будинок та земельну ділянку, на що остання погодилась. ОСОБА_4 була обізнана, що квартира придбана саме ОСОБА_5 , оскільки повідомляла неодноразово, що придбала квартиру онуці. У 2018році ОСОБА_5 розірвала шлюб із чоловіком та переїхала жити до Польщі. Попрохала свідка та свою знайому здійснювати догляд за бабусею. Свідок доглядав за бабусею разом зі своєю дружиною до 2020 року. У 2020 році ОСОБА_1 забрала ОСОБА_4 до лікарні, з того часу він більше не бачив ОСОБА_4 , питав у ОСОБА_1 , де бабуся, вона повідомила, що це не його справа, звертався до поліції з приводу зникнення ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_13 , яка є дружиною батька ОСОБА_5 , повідомила, що познайомилась з відповідачкою та ОСОБА_4 у 2009 році. Бабуся розповідала, що придбала для онуки квартиру, пишалася цим. У спірній квартирі до проживали ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . З 2019 року допомагала чоловікові здійснювати догляд за ОСОБА_4 . З 2021 року контакт з нею перервався.

Свідок ОСОБА_14 , яка є колишньою свекрухою відповідачки, у судовому засіданні пояснила, що була присутня у нотаріуса під час укладання договорів купівлі продажу будинку та квартири. Під час укладення договору купівлі продажу будинку та земельної ділянки ОСОБА_4 була присутня, потім передала гроші ОСОБА_15 . Під час правочину з придбання квартири ОСОБА_4 не було, бо їй стало зле і її відвезли. Стверджувала, що ОСОБА_4 не знала, що квартира оформлена не на неї. Дізналась про це лише у 2020 році, коли під час сварки онука сказала їй про це.

Свідок ОСОБА_16 , яка є колишньою сусідкою ОСОБА_4 та відповідачки, у судовому засіданні пояснила, по познайомилась із ОСОБА_4 , коли у її квартирі сталося залиття. Тоді ОСОБА_4 представилась як власник квартири і сказала, що з онукою придбали квартиру.

Допитана в якості свідка відповідачка у судовому засіданні пояснила, що до 2008 року проживала разом із мамою та бабусею. Потім у неї та бабусі погіршились стосунки з матір`ю. Бабуся прийняла рішення продати будинок та земельну ділянку та придбати квартиру для спільного з онукою проживання. Відповідачка знайшла агентство, нотаріуса та покуапця. Після продажу будинку ОСОБА_4 одразу у нотаріуса передала гроші відповідачці. За попередньою домовленістю відповідачка повинна була на ці гроші придбати квартиру, у якій би вона проживала разом із бабусею, а решту грошей витратити на життя.

У статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно зі статтею 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ст. 717 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 719 договір дарування рухомих речей, які мають особливу цінність, укладається у письмовій формі. Передання такої речі за усним договором є правомірним, якщо суд не встановить, що обдаровуваний заволодів нею незаконно. Договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Позивачка та її правонаступник стверджували, що відповідачка після продажу ОСОБА_4 житлового будинку та земельної ділянки без достатніх правових підстав заволоділа частиною грошових коштів, які були виручені від продажу та розпорядилась ними на власний розсуд: придбала квартиру, власником якої протягом тривалого часу ОСОБА_4 вважала себе. Решту грошей ОСОБА_4 подарувала онуці.

Відповідачка стверджує, що бабуся подарувала їй усю суму грошових коштів, які були виручені від продажу нерухомого майна та була обізнана про вчинений правочин з придбання квартири та про те, що саме відповідачка є власником квартири.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч вимог наведених вище норм позивачкою, а згодом і її правонаступником не доведено, що грошові кошти, за які відповідачка придбала квартиру були набуті нею без достатньої правової підстави. Зокрема, ОСОБА_4 у день придбання квартири вчиняла правочин з продажу нерухомого майна і не могла не знати процедуру і порядок вчинення такого правочину: що придбання нерухомого майна повинно здійснюватися за особистої присутності покупця, а договір посвідчується нотаріально. Матеріали справи не містять доказів що ОСОБА_4 через вік, стан здоров`я або з інших причин не могла в повній мірі усвідомлювати порядок укладення договору купівлі продажу нерухомого майна.

Суд також відхиляє твердження позивача стосовно нікчемності або недійсності договору дарування грошових коштів через дефект форми правочину. Недодержання письмової форми договору дарування тягне наслідком його недійсність лише у випадку, якщо суд встановить, що обдаровувана заволоділа дарунком незаконно. Суд не вбачає підстав для визнання незаконним заволодіння ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 541915 грн. Для даного правочину також не обовязкове нотаріальне посвідчення, як стверджує позивач. Зі змісту договору купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки внаслідок укладення цього договору ОСОБА_4 отримала 1 000 000 грн., які їй були передані у присутності нотаріуса. Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_4 передавала відповідачці грошові кошти саме в іноземній валюті.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Ухвалою суду від 26.05.2022 було забезпечено позов шляхом накладення арешту на належну відповідачці квартиру в межах ціни позову. На підставі положень ч. 9 ст. 158 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову після набрання рішенням суду законної сили підлягають скасуванню вжиті судом заходи забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 200, 247, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно одержаних грошових коштів у розсірі 541 915,00 грн. відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 в межах ціни позову - 541 915 грн., які вжиті ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 травня 2022 року - після набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 14.01.2025.

Суддя О.О.Ніколаєнко