Головуючий у суді першої інстанції О. Л. Бусик
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

17 грудня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Козіної Світлани Миколаївни на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2025 року в частині закриття провадження у справі, постановлену у складі судді Бусик О. Л., в приміщенні Печерського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про продовження терміну дії договору найму (оренди) нерухомого майна, у якому просив суд визнати термін дії договору найму (оренди) нерухомого майна від 12.06.2020 продовженим до 12.06.2024.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі підготовчне судове засідання.

02 лютого 2024 року на адресу суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та виселення без надання іншого житлового приміщення, у якому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти, а саме: заборгованість за період фактичного користування житловим приміщенням (квартирою), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 3 580,65 доларів США, неустойку згідно ч. 2 ст. 785 ЦК України у розмірі 6 500,00 доларів США, заборгованість зі сплати житлово - комунальних послгу у розмірі 8 506,42 грн. Виселити без надання іншого житла ОСОБА_1 із квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

16 квітня 2025 року на підставі розпорядження керівника апарату від 16 квітня 2025 року, у зв`язку з перебуванням судді Підпалого В. В. на довготривалому лікуванні, здійснено повторний автоматизований розподіл та визначено суддю для розгляду справи та передано згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року справу прийнято до провадження суддею Бусик О. Л.

18 червня 2025 року від позивача надійшла заява про залучення у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 , мотивована тим, що 22 березня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Про продаж квартири відповідач ОСОБА_2 , достеменно знаючи, що її винаймає ОСОБА_1 , не повідомив ні наймача квартири, ні покупця квартири. За наявною інформацією на даний час квартира належить на праві власності ОСОБА_3 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2025 року у задоволенні заяви позивача про залучення співвідповідача у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про продовження терміну дії договору найму (оренди) нерухомого майна відмовлено.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2025 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про продовження терміну дії договору найму (оренди) нерухомого майна закрито.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та виселення без надання іншого житлового приміщення повернути особі, яка його подала.

Не погоджуючись з ухвалою суду в частині закриття провадження у справі ОСОБА_1 через свого представника Козіну С. М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постановленої судом ухвали, порушення норм процесуального права, невстановлення судом обставин, що мають значення для вирішення питання щодо наявності спору між сторонами.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що відмовивши у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача, суд безпідставно закрив провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору, чим обмежив право позивача на доступ до суду, як елемента права на справедливий суд, згідно із ст. 6 Конвенції і правомірне очікування вирішення спору по суті.

Позивач вказує, що ним було обрано належний спосіб захисту його права у судовому порядку, за час розгляду справи змінився суб`єктний склад учасників, а саме - відповідач, що стало підставою для подання заяви про залучення до участі у справі співідповідача, щоб мати можливість вирішити спір по суті без надмірної тяганини, що не було враховано судом при закритті провадження у справі.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Козіна С. М. підтримала подану апеляційну скаргу, просила задовольнити на підставі викладених в ній доводів.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Боледзюк В. М. заперечив проти доводів апеляційної скарги, вказуючи на їх безпідставність та необгрунтованість, посилаючись на викладені у відзиві на апеляційну скаргу обставини. Ухвалу суду в частині її оскарження просить залишити без змін як закону та обгрунтовану.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах її апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, закриваючи провадження у справі, суд дійшов висновку про відсутність між сторонами спору, оскільки на час розгляду справи 18 червня 2025 року позовні вимоги про визнання терміну дії договору найму (оренди) нерухомого майна від 12 червня 2020 року продовженим до 12 червня 2024 року є такими, що втратили свою актуальність.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Так, пунктом 2 частини першоїстатті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто, не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

При цьому, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

За таких обставин закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, можливо лише в судовому засіданні, а не при проведенні підготовчого судового засідання, оскільки згідно зі статтею 200 ЦПК України, а саме її частиною четвертою, закриття провадження можливо на цій стадії процесу з двох підстав, це: відмова від позову, визнання позову та укладення мирової угоди, визначених статтями 206, 207 ЦПК України.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, провадження № 61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, провадження № 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, провадження № 61-9658св20 зазначено, що закриття провадження у справі через відсутність предмета спору можливе лише за умови, якщо предмет спору відсутній під час пред`явлення позову.

Так, предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, слід відступити від висновку, сформульованого у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, провадження № 61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, провадження № 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, провадження № 61-9658св20, конкретизувавши цей висновок так, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

У контексті завдань цивільного судочинства (статті 2, 4 ЦПК України) звернення до суду є способом захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод або законних інтересів позивача.

Отже, особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду.

Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Отже, з урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Відтак, суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Із матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду із цим позовом ОСОБА_1 просив суд визнати термін дії договору найму (оренди) нерухомого майна (квартири) від 12.06.2020 продовженим до 12.96.2024.

Крім того, у поданій 18 червня 2025 року заяві, позивач просив суд залучити до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 , яка з квітня 2024 року є власником квартири у якій проживає позивач за договором оренди.

Так, частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Згідно із нормами цивільного процесуального права, предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд має ухвалити рішення. Вказана дефініція дає правильне розуміння того, що позивач, звертаючись до суду, має матеріально-правову заінтересованість захистити своє право.

Під підставами позову розуміють обставини, якими позивач обґрунтовує свою вимогу, а також факти, що підтверджують ці обставини. Такими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто факти, які зумовлюють певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Тому до підстави позову не можуть входити обставини, які виступають доказами в справі. З ними закон не пов`язує виникнення, зміну або припинення прав чи обов`язків. Вони лише підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову.

Разом з тим, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

При цьому заяви про зміну предмету/підстав позову ОСОБА_1 не подав. Будь - яких вимог до ОСОБА_3 не заявив. При цьому, на час розгляду справи 18 червня 2025 року вимоги про визнання терміну дії договору найму (оренди) нерухомого майна від 12 червня 2020 року продовженим до 12 червня 2024 року, заявлені ОСОБА_1 до ОСОБА_2 втратили свою актуальність, оскільки станом на 18.06.2025 строк - 12.06.2024 вже настав і позивач весь цей час проживав у орендованій у ОСОБА_2 квартирі. Станом на 18.06.2025 вже був відсутній предмет спору між сторонами по справі.

Відтак позивач мав право змінити підстави позову або предмет позову проте таким правом у визначений законом строк не скористався.

Отже, позивач не скористався своїм правом на подання заяви про зміну предмета та/або підстав позову, що стало підставою для поставлення судом ухвали про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору між сторонами станом на 18.06.2025.

Разом з тим колегія суддів звертає увагу, що справа перебувала у провадженні суду з 2023 року. Процесуальний строк визначений законом на подачу клопотання про залучення до участі у справі нового відповідача позивачем пропущено, а тому суд у відповідності до вимог ЦПК України відмовив ОСОБА_1 в залученні до участі у справі нового відповідача.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для скасування законної та обґрунтованої ухвали суду першої інстанції.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та не заслуговують на увагу, так як спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в частині закриття провадження у справі.

Позивач не позбавлений права пред`явлення будь - яких вимог до нового власника квартири якщо вважає, що такі підстави існують і його право на оренду квартири порушено.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, з огляду на вищенаведені обставини справи в своїй сукупності, оскільки доводи апелянта не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи та не спростували правильні по суті висновки суду першої інстанції щодо застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України відносно заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення та ухвали суду першої інстанції в частині закриття провадження без змін.

Ухвала Печерського районного суду м. Києва від 18.06.2025 в частині повернення зустрічної позовної заяви не оскаржувалася сторонами, а тому її законність та обгрунтованість в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «RUIZ TORIYA v. SPAINE», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі «HIRVISAARI v. FINLAND», заява № 49684/99, § 2)

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 2ст. 141 ЦПК Українисудові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги не відшкодовуються та покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Козіної Світлани Миколаївни залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2025 року в частині закриття провадження у справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 12 січня 2026 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна