Справа № 693/1326/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30.12.2025 м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Защитинської.Т.І.,

за участю: секретаря судового засідання Чумак Р.М., Осадчого В.К.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Грекова А.І.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жашків в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,

У С Т А Н О В И В:

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі відповідач) про стягнення коштів за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 15.04.2025 між ним та відповідачем укладено договір позики, за яким відповідач отримав в борг 40 000 грн. та зобов`язався їх повернути до 25.07.2025, передання коштів у борг підтверджується розпискою, написаною відповідачем власноруч, відеофіксацією та поясненнями свідка.

Станом на дату подання цієї позовної заяви відповідач грошові кошти в термін, визначений в розписці, не повернув та на вимоги позивача повернути борг не реагує.

З урахуванням вказаних обставин позивач просить суд стягнути із відповідача борг за договором позики в сумі 40000 грн. та судові витрати.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, вказав, що єдиним доказом отримання коштів відповідачем є розписка, яка, на думку відповідача, складена з порушенням вимог ЦК України, 15.04.2025 між позивачем та відповідачем не укладався договір позики на 40000 грн., із наданих позивачем до позовної заяви доказів не встановлено факту передання відповідачу в борг 40000 грн., позивачем не надано доказів порушення його прав, зокрема вимоги щодо сплати заборгованості, листування із відповідачем.

Позивач та його представник адвокат Греков А.І. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та у інших заявах поданих до суду.

Відповідач та представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та у інших заявах поданих до суду

2.Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 12.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання на 08.10.2025.

03.10.2025 від відповідача надійшла заява про ознайомлення із матеріалами справи.

07.10.2025 від представника відповідача Сафонової О.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та надання додаткового строку для підготовки відзиву на позивну заяву.

Ухвалою суду від 08.10.2025 клопотання представника відповідача Сафонової О.В. задоволено.

20.10.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач не погоджується із позовними вимогами та просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 59-74).

27.10.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що факт передачі відповідачу в боргу 40000 грн. підтверджується розпискою, яка складена із дотриманням вимог ЦПК України, відповідачем не надано доказів виконання зобов`язань за договором позики, відеодоказ, долучений до позову підтверджує факт написання розписки особисто відповідачем (а.с. 95-100).

27.10.2025 від позивача надійшла заява про зміну предмету позову щодо уточнення суми боргу, яка становить 40000 грн. (а.с. 102-104).

03.11.2025 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій позивач просить стягнути із відповідача 40000 грн. боргу за договором позики та 10000 грн. витрат на правничу допомогу (а.с. 127-129).

03.11.2025 від представника відповідача Сафонової О.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких викладені ті ж доводи що і у відзиві на позовну заяву (а.с. 145-155).

04.11.2025 від представника відповідача Сафонової О.В. надійшла заява про виклик свідка ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 04.11.2025 заяву представника відповідача Сафонової О.В. задоволено.

08.12.2025 від представника позивача адвоката Грекова А.І. надійшло клопотання про долучення доказів копій платіжних інструкцій про переказ коштів, скрінів листування між позивачем та відповідачем та повний відеозапис від 15.04.2025.

3.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Між сторонами виникли правовідносини щодо надання позики.

Судом встановлено, що за змістом розписки від 15 квітня 2025 року відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 40000 грн., які зобов`язується віддати до 15.07.2025 включно (а.с. 15).

Зазначена розписка містить дані позивача та відповідача, суму позики, дату повернення позики, дату складання та підписана відповідачем.

В судовому засіданні позивач пояснив, що відповідача знає тривалий час, він у нього працював водієм, до 15.04.2025 відповідач неодноразово позичав у нього гроші на суму 35 тис. грн., а 15.04.2025 позичив 5 тис. грн., кошти відповідачу він скидав на банківську карту, розписку відповідач написав особисто, борг не повернув.

Представник позивача адвокат Греков А.І. суду вказав, що доказом отримання відповідачем коштів в позику є розписка, яка складена з дотриманням вимог ЦК України, надані позивачем копії платіжних інструкцій підтверджують надання відповідачу коштів.

Відповідач суду пояснив, що із позивачем знайомий, кошти в нього в борг не брав, із позивачем перебував у трудових відносинах, 15.04.2025 прийшов до позивача щоб забрати трудову книжку, позивач трудову книжку не віддав, а змусив написати розписку про отримання грошей.

Представник відповідача Сафонова О.В. суду вказала, що позивачем не доведено факту передачі відповідачу 40000 грн., надані позивачем копії платіжних інструкцій не відповідають вимогам закону, в призначенні платежу не вказано, що це позика, поряд із цим позивач має заборгованість по заробітній платі перед відповідачем і ці кошти могли бути перераховані як заробітна плата.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що знає і позивача і відповідача, 15.04.2025 він знаходився в магазині позивача та бачив як відповідач особисто писав розписку без примусу.

Із переглянутого судом відеозапису встановлено, що він зроблений 15.04.2025, на ньому зображено процес написання відповідачем розписки, при цьому відповідач вільно пересувався магазином.

Відповідно до довідки із Пенсійного фонду України форми ОК-7 встановлено, що в 2023 та в 2024 роках відповідач перебував у трудових відносинах із позивачем (а.с.85-88).

4.Застосовані норми права.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

На підставі ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 ст.1047 ЦК України допускає пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми (постанови Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц, від10 травня 2022 року у справі № 153/943/19, від 14 вересня 2022 року у справі № 130/82/2015, від 28 лютого 2024 року у справі № 369/5625/16-ц).

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц).

З матеріалів справи вбачається надання відповідачем розписки від 15 квітня 2025 року, за якою він отримав від позивача грошові кошти в сумі 40000 грн., які зобов`язується віддати до 15.07.2025 включно (а.с. 15).

Зазначена розписка містить дані позивача та відповідача, суму позики, дату повернення позики, дату складання та підписана відповідачем.

Отже наведена розписка відповідача від 15 квітня 2025 року підтверджує як факт укладення позивачем та відповідачем договору позики та зміст умов договору, так і факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів в сумі 40000 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 викладено правовий висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передання грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20).

За змістом частини 1, 2 статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

У постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 559/2587/19 (провадження № 61-1059св22) викладений висновок, за яким з метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця згідно зі статтею 1051 ЦК України позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання, чи навпаки, непередання грошових коштів або речей доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

5.Оцінка суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Так, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує відсутність підстав для виконання зобов`язання.

Доводи відповідача про написання розписки під примусом спростовані переглянутим судом відеозаписом та показаннями свідка ОСОБА_4 .

Також відповідачем не надано доказів, які б підтверджували наявність у позивача заборгованості по заробітній платі відповідача.

В той же час суд визнає розписну належним і допустимим доказом передачі позивачем відповідачу коштів в сумі 40000 грн.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на встановлені судом обставини та досліджені докази позовні вимоги позивача про стягнення із відповідача боргу в сумі 40000 грн. за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача судових витрат суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар у адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що позивачу правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Греков А.І., що підтверджується ордером від 01.11.2025 та договором про надання правничої допомоги від 01.11.2025.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно із роз`ясненнями, наведеними у п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляд у цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витратна правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Із наданих позивачем документів встановлено, що сума витрат позивача на правничу допомогу становить 10000 грн. (136-142).

Отже, суд вважає встановленим, що позивач дійсно отримав правничу допомогу від адвоката Грекова А.І., а тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі.

Враховуючи викладене, а також ту обставину, що відповідач не оспорював розмір витрат на правничу допомогу суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 10000 грн. витрат на правничу допомогу.

Згідно із ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати, пов`язані із сплатою судового збору в сумі 1211 грн.

Керуючись статтями 76, 89, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , борг за договором позики від 15.04.2025 в сумі 40000 гривень, витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн. та сплачений судовий збір в сумі 1211 грн.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т. І. Защитинська