КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/824/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Київ

Справа № 357/10606/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Слив`юк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2024 року,ухвалене у складі судді Ярмоли О.Я.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У серпні 2023 року позивач АТ «ОТП Банк» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-011/069/2008 у розмірі 461 121 грн. 80 коп.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 25.07.2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір № ML-011/069/2008. Вказаний договір складається з двох частин, які нероздільно пов`язані між собою. Відповідно п. 1.1. частини № 2 кредитного договору банк в порядку, передбаченому цим договором надає позичальнику кредит в розмірі та валюті, визначених у частині №1 цього договору, а позичальник приймає кредит, зобов`язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, які визначені у цьому договорі.

Згідно з п. 2 частини № 1 кредитного договору банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його у розмірі 25 375 доларів США строком до 25.07.2023 року на поточний рахунок. Також, 25.07.2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір №011/386/08 про відкриття та обслуговування банківського рахунку в іноземній та національній валюті для фізичних осіб, відповідно до п 1.1. якого банк відкриває клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 та здійснює його розрахунково-касове обслуговування. Представник позивача зазначав, що банк виконав зобов`язання передбачені кредитним договором, і надав відповідачу кредит в загальному розмірі 25 375 дол. США із встановленням плаваючої відсоткової ставки 5,49% + FIDR.

31.08.2015 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено додатковий договір до кредитного договору № ML-011/069/2008, згідно з п. 2.1.1. якого в порядку передбаченому цим додатковим договором, банк надає позичальнику кредит у розмірі та валюті кредиту, визначених цим додатковим договором, а позичальник приймає кредит, зобов`язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у цьому додатковому договорі та кредитному договорі.

Відповідно до п. 2.1.2. додаткового договору від 31.08.2015 року сторони внесли зміни та виклали у наступній редакції: Розмір кредиту (Кредит- 1 - 472 477,22 грн.; Кредит- 2 - 118 119,31 грн.); Дата остаточного повернення кредиту - 25 липня 2025 року. Вказані кошти у розмірі 472 477,22 грн. та 118 119,31 грн. були перераховані на рахунок ОСОБА_1 , що підтверджується меморіальним ордером №ARC6001U, №ARC6001W.

У зв`язку із виникненням у ОСОБА_1 труднощів при виконанні умов кредитного договору, щодо повернення позивачу кредитних коштів у строки і розміри, зазначені у договорі, між банком та позичальником укладалися додаткові договори, відповідно до яких змінювалися основні умови кредитного договору, а саме: типи процентних ставок та періоди їх застосування, графіки платежів, тощо.

В порушення умов кредитного договору та додаткових договорів, відповідачем-1 не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачено відсотки у строки передбачені графіком платежів. Представник позивача вказував, що станом на 28.06.2023 року заборгованість за кредитним договором №ML-011/069/2008 становить 461 121,80 грн., яка складається з: 325 267 грн. - заборгованість по траншу-1; 17 709,03 грн. - заборгованість по відсоткам транш-1; 118 119,31 грн. - заборгованість по траншу-2; 26,46 грн. - заборгованість по відсоткам транш-2.

Для забезпечення виконання позичальником його боргових зобов`язань за кредитним договором № ML-011/069/2008, 25.07.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR-011/069/2008, а також 09.08.2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №SR-011/069/2008/1. Представник позивача зазначав, що банком 05.07.2022 року було направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № ML-011/069/2008 ОСОБА_1 , та 06.07.2022 року направлено таку ж вимогу поручителям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2024 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-011/069/2008 у розмірі 461 121 грн. 80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» суму витрат судового збору 6916 грн. 83 коп., тобто по 2305 грн. 61 коп. з кожного відповідача.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було взято до уваги надані відповідачем копії квитанцій, а тому не згоден з сумою заборгованості у розмірі 461 121 грн. 80 коп., вважає її необґрунтованою та не підтвердженою належними та допустимими доказами.

Вказує, що матеріали справи та наданий позивачем розрахунок заборгованості не дає змогу встановити, яка заборгованість є простроченою, а яка поточною, оскільки відповідно до кредитного договору заборгованість має бути сплачена в повному обсязі до 25.07.2025 року, а відтак вся сума заборгованості у розмірі 461 121 грн. 80 коп. не може бути простроченою і її більша частина є такою, строк сплати якої ще не настав.

Вважає, що розрахунки заборгованості позивача не є первинними документами, які підтверджують укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а тому не є належними доказами існування заборгованості, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17. Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами установи та не містять відомостей, що б дозволили суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти, на який строк та правильність нарахування відсотків позивачем.

Вважає несправедливими положення договору про споживчий кредит, який містить умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати та авансових внесків, що є підставою для визнання таких положень недійсними, посилаючись на ч.8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» де зазначено, що нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача АТ «ОТП Банк» - Храновський В.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зазначає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та таким, що відповідає нормам процесуального та матеріального права виходячи з наступного.

Вказує, що позивач звернувся із позовною заявою до суду першої інстанції через 1 рік з дати направлення досудових вимог на підставі прострочення позичальником повернення позики визначених ч. 2 ст. 1050 ЦК України, а тому позивачем не були порушені вимоги Закону України «Про споживче кредитування».

Доводи відповідача про неврахування позивачем в позовній заяві та судом першої інстанції при ухваленні рішення певних часткових платежів, є безпідставними, оскільки зазначені кошти, які були внесені на погашення кредитної заборгованості станом на дату розрахунку (28.06.2023 року) враховані позивачем, відображені у розрахунку заборгованості та виписках по особовому рахунку, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити.

Представник позивача АТ «ОТП Банк» Храновський В.М. через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.107, т. 2).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 надіслали заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити ( а.с. 119 - 123 , т. 2).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що банк свої зобов`язання за договором № ML-011/069/2008 від 25.07.2008 року виконав в повному обсязі, а ОСОБА_1 порушив умови договору, відповідно до яких зобов`язувався погашати кредит, проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених договором. Внаслідок невиконання позичальником своїх зобов`язань, банком було направлено досудову вимогу від 05.07.2022 року ОСОБА_1 (а.с. 16-18), досудові вимоги від 06.07.2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Матеріали справи не містять доказів про вручення відповідачам досудової вимоги, яка була направлена позивачем засобами поштового зв`язку. Станом на 28.06.2023 року загальна заборгованість за кредитним договором № ML-011/069/2008 складає 461 121,80 грн.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції вважав встановленим, що боржник порушив свої зобов`язання щодо повернення боргу. А також, відсутня будь-яка інформація щодо оскарження позичальником чи поручителями кредитного договору, чи окремих його умов. Окрім того, відповідачем-1 неодноразово укладались додаткові договори до вказаного кредитного договору, а також договори про внесення змін та доповнень, що свідчить про обізнаність боржника щодо існуючої заборгованості. Поручителі також обізнані щодо змін в кредитних зобов`язаннях, які в свою чергу, призводили до змін в зобов`язаннях поручителів.

Договором передбачено право кредитодавця вимагати дострокового виконання зобов`язань в цілому (п. 1.9.1. частини № 2 кредитного договору № ML-011/069/2008 від 25.07.2008р.). Отже, відповідачі є боржниками, які порушили умови договору щодо вчасного повернення боргу, а тому вимоги позивача є правомірними.

Тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, та слід стягнути, в солідарному порядку, з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № ML-011/069/2008 від 25.07.2008 року, яка станом на 28.06.2023 року становить суму 461 121,80 грн.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується частково, оскільки вони не у повному обсязі відповідають обставинам справи, наявним у матеріалах справи доказам та нормам матеріального права.

Відповідно до положень ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Як встановлено з матеріалів справи, АТ «ОТП Банк» є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», згідно статті 1 статуту АТ «ОТП Банк», затвердженого рішенням акціонера № 90 від 28.04.2023 року (а.с. 127-129, т. 1).

25 липня 2008 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» був укладений Договір №011/386/08 про відкриття та обслуговування банківського рахунку в іноземній та національній валюті для фізичних осіб (а.с. 15, т. 1) Відповідно до п. 1. 1 договору №011/386/08 банк відкриває клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 та здійснює його розрахунково-касове обслуговування.

25 липня 2008 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № ML-011/069/2008. (а.с. 26-29, т. 1) Договір складається з двох частин, які нероздільно пов`язані між собою. (п. 1 частини № 1 договору). Відповідно до п. 1.1. ч.2 Кредитного договору банк в порядку передбаченому цим договором надає позичальнику кредит в розмірі та валюті, визначених у частині №1 цього договору, а позичальник приймає кредит, зобов`язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у цьому договорі.

Відповідно до п.п. 1.7.2. ч. 2 кредитного договору банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною/ними заявкою/ами позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом дебетування позичкового рахунку позичальника та перерахування кредитних коштів за реквізитами, вказаними в кредитній/их заявці/ках позичальника, зменшених на утримання комісію банку у відповідності до тарифів та умов цього договору. Кожний наступний транш надається позичальнику за умови підтвердження ним цільового використання кожного попереднього траншу, якщо інше не передбачено цим договором.

Згідно п. 2 частини № 1 кредитного договору банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його у розмірі 25 375 доларів США, строком до 25.07.2023 року на поточний рахунок

Згідно п. 3 ч. 1 кредитного договору, сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотка 5,49 % річних + FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку передбаченому цим договором. Інформація щодо ставки FIDR розміщується на сайті банку www.otpbank.com.ua, а також в приміщенні банку (як в головному офісі так і в інших установах банку) на інформативних стендах).

31 серпня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір до кредитного договору № ML-011/069/2008 від 25.07.2008 року (а.с. 32-34, т. 1), яким сторони домовились внести зміни та доповнення в кредитний договір наступного змісту:

- п. 2.1.1. в порядку передбаченому цим додатковим договором банк надає позичальнику кредит у розмірі та валюті кредиту визначених цим додатковим договором, а позичальник приймає кредит, зобов`язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у цьому Додатковому договорі та кредитному договорі.

- п. 2.1.2. викласти терміни «Розмір Кредиту», «Валюта Кредиту», «Цільове використання кредиту», «Річна база нарахування процентів» та «Дата остаточного повернення Кредиту» в наступній редакції: Розмір кредиту (Кредит- 1 - 472 477,22 грн.; Кредит- 2 - 118 119,31 грн.);

Цільове використання кредиту (зміна валюти боргових зобов`язань шляхом направлення кредитних коштів на погашення боргових зобов`язань позичальника за кредитним договором); Річна база нарахування процентів (365 календарних днів); Дата остаточного повернення кредиту (25 липня 2025 року).

- п. 2.1.2.1 - повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником по кредиту-1 платежів, що зменшуються, по кредиту-2 - платежі із відстроченням сплати тіла кредиту.

- п. 2.1.3. сторони домовились, що з 31.07.2015 року до 25.09.2016 року за користування кредитом-1 позичальник зобов`язаний сплатити банку проценти, які будуть розраховуватись на підставі фіксованої процентної ставки у розмірі 1,0 %.

- п. 3.1. на період з 26.09.2016 року до 24.09.2018 року (включно) за користування кредитом-1 позичальник зобов`язаний сплатити банку проценти, які будуть розраховуватись на підставі фіксованої процентної ставки у розмірі 15,19 %.

- п. 3.2. на період з 25.09.2018р. до повного виконання боргових зобов`язань за користування кредитом-1 позичальник зобов`язаний сплатити банку проценти, які будуть розраховуватись на підставі плаваючої процентної ставки: фіксований процент 1,00 % + UIRD.

- п. 3.3 на період з 31.07.2015р. до повного виконання боргових зобов`язань за кредитом- 2 для розрахунку процентів буде використовуватись фіксована процентна ставка та в наступному розмірі 0,10 %.

Вказані кошти у розмірі 472 477,22 грн. та 118 119,31 грн. були перераховані на рахунок ОСОБА_1 , що підтверджується меморіальними ордерами №ARC6001U, №ARC6001W від 31 серпня 2015 року про видачу кредиту (а.с. 30, т. 1).

Також з матеріалів справи вбачається, що між банком та позичальником укладалися додаткові договори від 09.08.2016 р., 24.07.2017 р., 25.07.2018 р., 31.07.2019 р., 23.06.2020 р., 24.12.2020 р., 26.04.2021 р., 25.11.2021 р., відповідно до яких змінювалися основні умови кредитного договору, а саме: типи процентних ставок та періоди їх застосування, графіки платежів, тощо (а.с.41-83).

Судом встановлено, що 25.07.2008 між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №SR-011/069/2008 (а.с. 83,т. 1). За цим договором поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором № ML-011/069/2008, в повному обсязі таких зобов`язань (п.1.1.). Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно (п.1.2.).

До вказаного договору неодноразово укладались додаткові договори з метою внесення змін та доповнень до договору поруки №SR-011/069/2008 (а.с. 84-101, т. 1).

Також 09.08.2016 між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №SR-011/069/2008/1 (а.с. 102-103,т. 1). За цим договором поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором № ML-011/069/2008, в повному обсязі таких зобов`язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно (стаття 1 договору поруки).

До вказаного договору неодноразово укладались додаткові договори з метою внесення змін та доповнень до договору поруки №SR-011/069/2008/1 від 09.08.2016 року (а.с. 104-117,т. 1).

Згідно розрахунку наданого позивачем, станом на 28.06.2023 року заборгованість за кредитним договором № ML-011/069/2008 складає 461 121,80 грн., з яких: 325 267 грн. - заборгованість по траншу-1; 17 709,03 грн. - заборгованість по відсоткам транш-1; 118 119 грн. 31 коп. - заборгованість по траншу-2; 26,46 грн. - заборгованість по відсоткам транш-2.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції належним чином не перевірив розрахунок заборгованості щодо нарахування відсотків за користування кредитом у межах строку кредитування, а також помилково не прийняв до уваги надані відповідачем квитанції про часткову сплату заборгованості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) зроблено висновок, що «за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Відповідно до п. 2.1.5.2 додаткового договору від 26 квітня 2021 року до кредитного договору від 25 липня 2008 року, незважаючи на інші положення кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових та/чи інших зобов`язань за кредитним договором чи іншими укладеними з банком договорами. При цьому зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з дати отримання вимоги.

Для цілей відправки вимоги за допомогою засобів поштового зв`язку, сторони дійшли згоди, що у випадку неотримання позичальником вимоги, відправленої банком рекомендованим листом на адресу позичальника, зазначену у кредитному договорі чи іншу відому банку адресу позичальника, та повернення до банку відповідного документу поштової організації з відміткою про неотримання позичальником листа з вимогою, з будь-яких причин, зокрема ухилення позичальника від належного отримання вимоги, з інших причин тощо, вимога вважається отриманою позичальником на 7-й календарний день з дати відправки вимоги. Виконання боргових зобов`язань в цілому, у випадку неотримання позичальником вимоги , повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з моменту, коли вимога вважається отриманою.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було направлено досудову вимогу від 05.07.2022 року за № 73-1-2/2615 ОСОБА_1 (а.с. 16-18, т. 1), від 06.07.2022 року за № 73-1-2/2618 ОСОБА_2 (а.с.19-21, т. 1 ), досудову вимогу від 06.07.2022 року за № 73-1-2/2617 ОСОБА_3 (а.с.22-24, т. 1).

У досудовій вимозі від 05.07.2022 року зазначено, що станом на 31 травня 2022 року заборгованість становить : 399 431,83 - заборгованість по траншу 1; заборгованість по відсоткам - 18 945 грн. 49 коп.; заборгованість по траншу 2- 118 119,31; заборгованість по відсоткам - 1,91 грн. Тому банк вимагав погасити заборгованість у повному обсязі протягом 60 днів з дня отримання вимоги ( а.с. 18, т. 1).

Оскільки зазначені досудові вимоги були повернуті до банку без вручення боржнику та поручителям, то відповідно до застереження у пункті 2.1.5.2 додаткового договору, вимога вважається врученою боржникові на сьомий календарний день з дати відправки вимоги, тобто 12 липня 2022 року.

Отже, направляючи вимогу боржнику про повне дострокове погашення боргу за договором кредиту, банк реалізував своє право на дострокове погашення заборгованості, зміну строку виконання основного зобов`язання, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, тобто визнав строк повернення кредиту таким, що настав 10 вересня 2022 року.

З огляду на викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилось з 11 вересня 2022 року.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у банку права достроково вимагати повернення кредиту, оскільки боржником досудова вимога отримана не була, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на домовленості, що були досягнуті сторонами у п. 2.1.5.2 додаткового договору від 26 квітня 2021 року щодо порядку отримання боржником вимоги про дострокове погашення кредиту ( а.с. 71- 74, т. 1). Крім того, з досудовою вимогою банк звернувся до боржника та поручителів 05 липня 2022 року та 06 липня 2022 року відповідно, а з даним позовом до суду - 31 серпня 2023 року.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом 31 серпня 2023 року , представник банку зазначав, що заборгованість станом на 28 червня 2023 року становить : 325 267 грн. - по траншу-1 кредиту, 17 709 грн. 03 коп. - заборгованість по відсотках транш -1 ; 118 119 грн. 31 коп. - заборгованість по кредиту транш-2 ; 26,46 грн. - заборгованість по відсотках - транш -2 .

Разом з тим, порівнюючи розрахунок заборгованості та надані відповідачем квитанції про сплату кредиту, вбачається, що після пред`явлення досудової вимоги, відповідач ОСОБА_1 здійснював погашення кредиту 26 липня 2022 року, 31 серпня 2022 року, 26 вересня 2022 року та 17 березня 2023 року. Зокрема, 17 березня 2023 року, на суму 70 000 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, банк пред`явив до стягнення проценти , нараховані за період з 31 грудня 2022 року по 27 червня 2023 року, на суму 17 709 грн. 03 коп. та 26 грн. 46 коп.

З викладеного вбачається, що проценти за користування кредитом, що були нараховані у межах строку кредитування, в тому числі зазначені у досудовій вимозі, були погашені боржником у повному обсязі.

Таким чином, суд першої інстанції не звернув уваги, що пред`явлені до стягнення проценти за користування кредитом нараховані за період з 31 грудня 2022 року по 27 червня 2023 року, тобто поза межами строку кредитування, який у зв`язку з пред`явленням вимоги про дострокове погашення кредиту закінчився 10 вересня 2022 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для стягнення процентів на загальну суму 17 735 грн. 49 коп., нарахованих поза межами строку кредитування, не вбачається, а тому у вказаній частині позовних вимог слід відмовити.

Крім того, з наданих відповідачем до суду першої інстанції квитанцій вбачається, що у період після складання позивачем розрахунку заборгованості ( станом на 28 червня 2023 року) та до відкриття провадження у даній справі, відповідач ОСОБА_1 здійснив на погашення кредиту платежі : 19 липня 2023 року на суму 12 000 грн. ( платіжна інструкція № 28220183 від 19.07.2023 року), та 15 вересня 2023 року на суму 12 050 грн. ( платіжні інструкції № 1975123, № 1975180 від 15 вересня 2023 року). ( а.с.203, 207, 210 , т. 1).

Таким чином, із загальної суми заборгованості по кредиту слід відрахувати сплачену боржником суму: (325 267 грн. + 118 119 грн. 31 коп. = 443 386 грн. 31 коп.) - 24 050 грн. = 419 336 грн. 31 коп.

Доводи апеляційної скарги відповідача про необхідність врахування решти наданих ним квитанцій колегія суддів відхиляє, оскільки квитанції від 25 листопада 2021 року, 26 квітня 2021 року, 26 липня 2022 року, 17 березня 2023 року були враховані у розрахунку заборгованості на погашення відсотків за користування кредитом та тіла кредиту, що відображено як у розрахунку заборгованості, наданому до суду першої інстанції, так і у банківській виписці з рахунку боржника ОСОБА_1 ( а.с. 68-82, т. 2).

Також колегія суддів звертає увагу, що відповідачем було надано як суду першої інстанції, так і до апеляційної скарги, копії квитанцій, які не стосуються погашення кредиту, а саме: квитанція №39599896 від 26 квітня 2021 року сума 480 грн. (призначення платежу - комісія за реструктуризацію); дві копії чеку про перерахування грошових коштів за номером телефону НОМЕР_3 , отримувач ОСОБА_5 , банк отримувача ПриватБанк, сума 6170 грн.; квитанція №176Т003GZS від 25 листопада 2021 року, сума 361,10 грн (призначення платежу - за страхові послуги); квитанція №176Т003GZТ від 25 листопада 2021 року, сума 1209,10 грн (призначення платежу - за страхові послуги); квитанція №42709158 від 25 листопада 2021 року, сума 240 грн. (призначення платежу - комісія за реструктуризацію) ; квитанція №42726731 від 25 листопада 2021 року, сума 240 грн. (призначення платежу - комісія за реструктуризацію).

Крім того, надання відповідачем шести копій однієї і тієї ж квитанції від 26 квітня 2021 року на суму платежу 6500 грн. не впливає на розмір заборгованості, оскільки зазначена сума була сплачена одноразово, за квитанцією № 39541430, та врахована у розрахунку та у банківській виписці з особового рахунку боржника.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що у матеріалах справи відсутні належні докази, які підтверджують розмір заборгованості, а розрахунок заборгованості не є документом первинного обліку, колегія суддів відхиляє, оскільки в матеріалах справи наявна виписка з особового рахунку ( а.с. 11-14, т. 1), яка узгоджується з розрахунком заборгованості.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

У постанові Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами існування заборгованості за кредитним договором.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2024 року у справі № 559/1622/19.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 , виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписка з особового рахунку боржника є належним доказом заборгованості за кредитним договором.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та не можуть бути підставою для відмови у позові АТ «ОТП Банк», оскільки боржник взяті на себе зобов`язання щодо сплати кредиту не виконує, кредитних коштів не повертає, тоді як неодноразово у додаткових договорах до договору кредиту, зокрема, у договорі про внесення змін та доповнень від 25 листопада 2021 року до кредитного договору від 25 липня 2008 року ОСОБА_1 погоджував з банком строк кредитування, порядок погашення кредиту, розмір щомісячних платежів та інші істотні умови.

Як встановлено з матеріалів справи, поручителі також обізнані щодо змін в кредитних зобов`язаннях, які в свою чергу, призводили до змін в зобов`язаннях поручителів, оскільки щоразу при укладенні додаткового договору до договору кредиту між банком та кожним з поручителів було укладено додатковий договір до договору поруки : з ОСОБА_2 - від 31 серпня 2015 року, від 09 серпня 2016 року, від 24 липня 2017 року, від 28 липня 2018 року, 31 липня 2019 року, 23 червня 2020 року, 24 грудня 2020 року, 26 квітня 2021 року та 25 листопада 2021 року; з ОСОБА_3 - договір поруки від 09 серпня 2016 року, додаткові договори від 24 липня 2017 року, 25 липня 2018 року, 31 липня 2019 року, 23 червня 2020 року, 24 грудня 2020 року, 26 квітня 2021 року, 25 листопада 2021 року. Проте поручителі також свої зобов`язання за договором поруки не виконують.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 317/5082/13-ц, норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов`язання між ними не виникає солідарної відповідальності. Кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд пред`явити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобов`язання, не вправі пред`явити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

У справі, яка переглядається, предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники, хоч і за порушення умов одного й того ж кредитного договору.

Враховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами статті 554 ЦК України відсутні.

Таким чином, поручителі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 кожен окремо несуть солідарну відповідальність з боржником ОСОБА_1 , проте у них відсутня солідарна відповідальність між собою, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про солідарне стягнення заборгованості з поручителів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими - щодо розміру заборгованості, оскільки судом першої інстанції не враховано, що сума процентів була нарахована банком за період після завершення строку кредитування, а також не враховано суму платежів, що були здійснені відповідачем у період до відкриття провадження у даній справі, про що відповідачем були надані платіжні документи.

Крім того, висновок суду про стягнення заборгованості солідарно з обох поручителів суперечить нормам матеріального права, оскільки з поручителями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були укладені окремі договори поруки.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ «ОТП Банк» та стягнення на користь позивача солідарно з боржника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № ML-011/069/2008 у розмірі 419 336 грн. 31 коп. Також слід стягнути з поручителя ОСОБА_3 солідарно з боржником ОСОБА_1 на користь позивача зазначену суму заборгованості.

Згідно із положеннями ч. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 10 ст. 141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що за подання позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 6916 грн. 83 коп., а позовні вимоги підлягають задоволенню частково, на 90,94%, то позивачу підлягає відшкодуванню судовий збір на суму : 6916,83 х 90,94% = 6290,17 грн. Тому з кожного відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі : 6290,17 / 3 = 2096,72 грн. з кожного.

Разом з тим, оскільки апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, то на його користь з позивача підлягає відшкодуванню сума судового збору, пропорційна до суми, у стягненні якої позивачу відмовлено : 10 375 грн. 24 коп. х 9,06% = 940 грн.

Відповідно сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача становить : 2096,72 - 940 = 1156 грн. 72 коп.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення:

Позов Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» () заборгованість за кредитним договором № ML-011/069/2008 у розмірі 419 336 ( чотириста дев`ятнадцять тисяч триста тридцять шість) грн. 31 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» () заборгованість за кредитним договором № ML-011/069/2008 у розмірі 419 336 ( чотириста дев`ятнадцять тисяч триста тридцять шість) грн. 31 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1156 грн. 72 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» суму витрат по сплаті судового збору в розмірі по 2096 грн. з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 27 березня 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.