ПОСТАНОВА

Іменем України

10 січня 2025 року м. Кропивницький

справа № 387/302/24

провадження № 22-ц/4809/146/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л. М., Письменного О. А.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Пузіна Дениса Миколайовича, який представляє інтереси, ОСОБА_1 , на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2024 року у складі судді Майстера І. П. і

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.08.2015 у розмірі 37 353 грн 21 коп станом на 25.02.2024, а також судові витрати в розмірі 2 422 грн 40 коп.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву № б/н від 14.08.2015 та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms.

Таким чином, з моменту підписання відповідачем заяви, між сторонами був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору.

На підставі вищевказаної Анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 36 000 грн.

Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту ОСОБА_1 отримав кредитну картку з номером - НОМЕР_1 , зі строком дії - 03/21 , тип - картка «Універсальна».

Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи.

Після спливу строку дії першої картки ОСОБА_1 для можливості користування рахунком додатково отримані наступі картки: кредитна картка номер - НОМЕР_2 , строк дії - 11/22 , тип - картка «Універсальна»; кредитна картка номер - НОМЕР_3 , строк дії - 01/25 , тип - картка «Універсальна».

Крім того, у процесі користування рахунком 19.02.2021 відповідачем підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку номер - НОМЕР_3 , строк дії - 01/25 , тип - картка «Універсальна», а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком.

Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язався повернути використану частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором.

Проте, в процесі користування кредитним рахунком ОСОБА_1 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 25.02.2024 має заборгованість у розмірі 37 353 грн 21 коп, з яких:

-29 967,41 грн - заборгованість за тілом кредиту;

-7 385,80 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що порушує законні права та інтереси АТ КБ «ПриватБанк» та стало підставою для звернення до суду з позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.08.2015 в сумі 37 353 грн 21 коп з яких: 29 967 грн 41 коп - заборгованість за тілом кредиту; 7 585 грн 80 коп - заборгованість за простроченими відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в сумі 2 422 грн 40 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, для чого за зверненнями відповідача відкрив рахунок та надавав кредитні картки до нього, а відповідач, отримуючи кредитні картки, фактично отримував електронний платіжний інструмент, який дає можливість використовувати власні гроші або кредитний ліміт на банківському рахунку для здійснення безготівкових операцій, тим самим мав безперервний доступ до самого рахунку.

ОСОБА_1 зобов`язався повернути використану частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором, проте, в процесі користування кредитним рахунком не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.

За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 25.02.2024 має заборгованість в розмірі 37 353,41 грн (29 967,41 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7 383,80 грн - заборгованість за простроченими відсотками), яка підлягає стягненню на користь АТ КБ «ПриватБанк».

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Пузін Д. М., який представляє інтереси ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2024 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони непідписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карткок АТ КБ «Приват Банк» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приват Банк», розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14 серпня 2015 року шляхом підписання анкети-заяви.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді процентів і неустойки (штрафів, пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що сума коштів, отриманих відповідачем у кредит, не доведена.

Крім того, оскільки позивачем не доведена наявність обов`язку перед відповідачем повертати кредит частинами, а строк кредитування закінчується у 2025 році, то у позивача відсутні правові підстави вимагати повернення всієї суми кредиту достроково.

Відзив на апеляційну скаргу

Від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, а рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 27 серпня 2024 року залишити без змін.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову становить 37 353 грн 21 коп, тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2024 становить 90 840 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в частині, що оскаржується, у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.06.2021 АТ КБ «ПриватБанк» зареєстроване як юридична особа 01.10.1992, види економічної діяльності, 64.19 - інші види грошового посередництва (основний).

Згідно з витягом з Державного реєстру банків від 16.08.2021 АТ КБ «ПриватБанк» має чинну банківську ліцензію № 22.

Із заяви від 08.10.2020 встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір із ОСОБА_1 . Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 36 000,00 грн, шляхом підписання Анкети-заяви та Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. Також він ознайомився і погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані у письмовому вигляді.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 14.08.2015 станом на 25.02.2024 становить 37 353 грн 21 коп та складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 29 967 грн 41 коп; заборгованості за простроченими відсотками в сумі 7 385 грн 80 коп.

За даними виписки за договором б/н станом на 31.03.2017 - 28.02.2024, виданої на ОСОБА_1 , підтверджується факт користування кредитними картками.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує право на справедливий судовий розгляд.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Матеріалами справи підтверджується, що звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.08.2015 у розмірі 37 353 грн 21 коп станом на 25.02.2024, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 29 967 грн 41 коп та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 7 385 грн 80 коп (а. с. 1-4).

На підтвердження обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, позивачем було надано до суду першої інстанції письмові докази, зокрема:

1) копію Анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 14.08.2015 (том 1 а. с. 96);

2) Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (том 1 а. с. 150-199);

3) розрахунки заборгованості за договором № б/н від 14.08.2015, укладеного між банком та ОСОБА_1 , станом на 30.06.2019 та 25.02.2024 (том 1 а. с. 11-15, 18-30);

4) виписку за договором № б/н по рахунку ОСОБА_1 за період з 31.03.2017 по 28.02.2024 (том 1 а. с. 31-77, том 2 а. с. 1-47);

5) копію зави про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 19.02.2021, підписану ОСОБА_1 (том 1 а. с. 78-87);

6) копію Паспорту споживчого кредиту від 19.02.2021, підписану ОСОБА_1 (том 1 а. с. 88-91).

З наданих позивачем доказів вбачається, що ОСОБА_2 висловив однозначне бажання скористатися запропонованими позивачем банківськими послугами, що слідує з підписаної ним Анкети-заяви від 14.08.2015 та Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 19.02.2021, в якій зазначено основні умови кредитування для картки «Універсальна».

Факт підписання вказаних заяв та факт отримання відповідачем картки «Універсальна» останнім не заперечувалось та не оспорювалось ні у відзвиві на позовну заяву, ні в апеляційній скарзі.

Крім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що надана позивачем виписка по рахунку, яка завірена працівником банку - керівником Напрямку операційного обслуговування ГО ОСОБА_3 відповідає вимогам первинного документу, а тому є належним та допустимим доказом.

З наданого банком розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, який неодноразово збільшувався, та ОСОБА_1 неодноразово користувався кредитними коштами, здійснюючи часткове погашення заборгованості і станом на 25.02.2024 має заборгованість.

З урахуванням наведеного та аналізуючи надані позивачем письмові докази, суд приходить до висновку, що наданими позивачем заявами, розрахунком заборгованості за договором № б/н від 14.08.2015, укладеного між позивачем та відповідачем, в сукупності з випискою по рахунку за договором на ім`я ОСОБА_1 , підтверджується факт отримання відповідачем кредитних коштів, здійснення ним витратних операцій за рахунок коштів банку, а також часткової сплати заборгованості.

Та обставина, що відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, останнім не спростовано та не надано суду належних та допустимих доказів, що він повністю повернув кредитні кошти банку.

Разом з тим, наданими позивачем доказами, підтверджується, що умова сплати відповідачем відсотків річних в розмірі 42,0 % для картки «Універсальна» за користування кредитом була узгоджена між сторонами тільки 19.02.2021 при підписанні ОСОБА_1 . Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг.

Підписавши вказану заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, позичальник відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодив умови кредитного договору, зокрема, щодо сплати відсотків, та взяв на себе відповідні зобов`язання.

В той же час, в підписаній відповідачем Анкеті-заяві від 14.08.2015, відсоткова ставка не визначена.

Вказане свідчить про те, що відповідач зобов`язався сплачувати на користь банку відсотки за користування кредитом в розмірі 42,0 % річних з 19.02.2021, а до вказаної дати позивач не мав права нараховувати їх відповідачу.

Разом з тим, з наданих позивачем виписки по рахунку ОСОБА_1 та розрахунків заборгованості вбачається, що банком до 19.02.2021 протиправно нараховувались відсотки за використання кредитного ліміту, розмір яких за вказаний період в сукупному розмірі становить 9 816 грн 69 коп.

Оскільки, вказана сума згідно розрахунку позивача включена до заборгованості за тілом кредиту, суд приходить до висновку, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 14.08.2015 становить 27 536 грн 52 коп, та складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20 150 грн 72 коп (29 967,41-9 816,69) та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 7 385 грн 80 коп).

Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведена наявність обов`язку відповідачем повертати кредит частинами, а строк кредитування закінчується у 2025 році, як наслідок, у позивача відсутні правові підстави вимагати повернення всієї суми кредиту достроково, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 1.4 Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг, яка підписана відповідачем визначено порядок повернення кредиту та встановлено, що розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно; - у разі прострочення з 31-го дня - 10 % від заборгованості; - у разі прострочення з 181-го дня - 100 % від заборгованості.

Таким чином, враховуючи, що договором, укладеним між сторонами, встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, а також той факт, що у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, АТ КБ « ПриватБанк» має законні підстави для дострокового повернення кредитних коштів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції, розглядаючи позов АТ КБ «ПриватБанк» дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, проте, не надавши належну оцінку наданим позивачем доказам та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права дійшов помилкового висновку в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга адвоката Пузіна Д. М., який представляє інтереси ОСОБА_1 , підлягає частковому задоволенню, рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2024 року підлягає зміні, а з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.08.2015 в розмірі 27 536 грн 52 коп, з яких: 20 150 грн 72 коп заборгованість за тілом кредиту, 7 385 грн 80 коп заборгованість за простроченими відсотками.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позовної заяви з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» пропорційно до задоволених позовних вимог підлягає стягненню 1 785 грн 79 коп (2 422,40*73,72 %) судового збору.

За подання апеляційної скарги в порядку розподілу судових витрат пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1 193 грн 64 коп (4 542*26,28%) судового збору.

Остаточно, шляхом проведення взаємозаліку, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 592 грн 15 коп (1 785,79-1 193,64).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Пузіна Дениса Миколайовича, який представляє інтереси, ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2024 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () 27 536 (двадцять сім тисяч п`ятсот тридцять шість) грн 52 коп заборгованості за кредитним договором № б/н від 14 серпня 2015 року, з яких: 20 150 грн 72 коп заборгованість за тілом кредиту, 7 385 грн 80 коп заборгованість за простроченими відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () 592 (п`ятсот дев`яносто два) грн 15 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді Л. М. Дьомич

О. А. Письменний