ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

06 січня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/4537/23

Провадження № 22-ц/820/30/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Демчук В.М.

за участю: учасників справи та представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» в особі правонаступника Акціонерного товариства «Сенс Банк», про витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2024 року (суддя Швець О.Д.).

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи та представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» в особі правонаступника Акціонерного товариства «Сенс Банк», про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову вказувала, що 21.11.2007 між її колишнім чоловіком ОСОБА_6 та ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс-Банк», було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №966/266-621-26, за яким ОСОБА_6 отримав кредит в розмірі 500 000 грн з кінцевим терміном повернення не пізніше 18.11.2022. Також, цього ж дня, між позивачкою, як майновим поручителем, ОСОБА_6 та АТ «Сенс-Банк» було укладено іпотечний договір, згідно якого в якості забезпечення виконання основного зобов`язання позивачкою було передано в іпотеку належні їй на праві приватної власності житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_6 своїх зобов`язань за договором, АТ «Сенс-Банк» здійснило відчуження вищевказаного нерухомого майна шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та здійснила його реалізацію через систему «Сетам» на користь ОСОБА_2 .

Позивачка зазначала, що 28 лютого 2014 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняком В.І. видано виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на належне позивачці майно на підставі іпотечного договору, зазначивши період, за який проводиться стягнення з 12 травня 2008 року по 31 грудня 2013 року, однак рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 березня 2022 року (справа №676/6639/19) вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим, постановою Хмельницького апеляційного суду від 06.09.2022 вищевказане рішення було скасовано, а в задоволенні позову відмовлено. При цьому, суд апеляційної інстанції встановив, що: стягнення заборгованості за виконавчим написом здійснено за період з 12 травня 2008 року по 31 грудня 2013 року, тобто за період, який перевищує три роки з дня виникнення у кредитора права вимоги, що суперечить нормам статті 88 Закону України «Про нотаріат»; зазначений у виконавчому написі розмір заборгованості не відповідає фактичному розміру невиконаного зобов`язання за кредитним договором; ??подані стягувачем документи не вказують на безспірність заборгованості боржника, а тому вчинений приватним нотаріусом Пруняком В.І. виконавчий напис не підлягає виконанню; ??у позові відмовлено виключно з підстав обрання неефективного способу захисту та через те, що оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса на момент розгляду справи вже був фактично виконаний. Також, суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки позивачка в межах справи №676/6639/19 не заявляла вимоги про визнання договору купівлі-продажу (електронних торгів) недійсними або витребування (повернення) майна або скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, то можливість ефективно захистити та поновити свої права в межах одного провадження без нових звернень до суду є неможливим, що стало єдиною підставою для відмови в позові.

ОСОБА_1 посилається на те, що вказані фактичні обставини, що встановлені Хмельницьким апеляційним судом в межах розгляду справи №676/6639/19 мають преюдиційний характер для розгляду спору і не потребують окремого доказування.

З врахуванням викладеного, позивачка просила суд витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на свою користь житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 житловий будинок із господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0565. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2147,20 грн.

04.03.2024 АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_7 подали до Хмельницького апеляційного суду апеляційні скарги на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2024 року.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 15 травня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв представник - адвокат Костюкович Д.К., та АТ «Сенс Банк» залишено без задоволення, рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2024 року - без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , як особа, яка не брала участі в розгляді справи, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що поза увагою суду першої та апеляційної інстанції під час первинного розгляду було залишено факт того, що на час придбання спірного нерухомого майна на електронних торгах відповідач перебував у шлюбі з ОСОБА_3 . У жовтні 2011 року було зареєстровано шлюб. Таким чином, спірне нерухоме майно фактично придбано відповідачем на прилюдних електронних торгах за рахунок спільних коштів подружжя під час шлюбу, а відтак, усе придбане відповідачем спірне нерухоме майно відноситься до об`єктів спільної сумісної власності подружжя в силу презумпції встановленої ст. 60 СК України.

Відповідно, скаржниця, як дружина відповідача, і одночасно учасник права спільної сумісної власності на спірне нерухоме майно підлягала обов`язковому залученню до участі у даній справі, оскільки вирішення даної справи має безумовний та істотний безпосередній вплив на її права як співвласника спірного майна.

Крім того, спірний житловий будинок є місцем постійного проживання відповідача, скаржниці та їх малолітніх дітей. Таким чином, суд зобов`язаний був забезпечити належні гарантії захисту їхніх прав, залучивши до участі в справі відповідний орган опіки ат піклування, оскільки прямим та безумовним наслідком ухвалення у даній справі рішення про задоволення позову є позбавлення двох малолітніх дітей права на житло, а відтак, права дітей у даній справі мають бути належним чином захищені.

Також, наголошує на тому, що судами залишено поза увагою те, що ціна позову для цілей сплати судового збору у даній справі має визначатися вартістю спірного майна, натомість, звертаючись з позовом, позивачкою не було визначено вартість спірного майна і не сплачено судовий збір від такої вартості.

На переконання скаржниці, суд апеляційної інстанції під час первинного апеляційного розгляду даної справи за апеляційною скаргою відповідача і третьої особи не надав належної правової оцінки рішенню суду першої інстанції на предмет його відповідності приписам ч. 2 ст. 388 ЦК України.

Вказує, що торги з реалізації спірного майна позивачем жодним чином не оскаржені і не визнані судом недійсними у встановленому законом порядку, а згідно з приписами ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він судом не визнаний недійсним.

Вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню судом положення ч. 2 ст. 388 ЦК України, відповідно до яких майно не може бути витребуване від добросовісного набувача, якщо воно було продано у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Посилається на залишення поза увагою суду першої інстанції та апеляційної інстанції правових висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 04.10.2023 у справі №761/902/21 та від 03.06.2024 у справі №587/2230/21.

Зазначає, що між позивачем і відповідачем у даній справі фактично наявні договірні зобов`язальні відносини купівлі-продажу на прилюдних електронних торгах, а відтак, належним способом захисту порушеного права для позивача як сторони договору (правочину) у даній ситуації має бути виключно позов про визнання правочину недійсним з відповідних правових підстав, а не віндикаційний позов про витребування майна з чужого незаконного володіння, який відповідно до закону може бути заявлено лише у разі відсутності між позивачем та відповідачем відповідних договірних зобов`язальних відносин.

Статтею 48 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодавець, боржник та будь-який учасник електронного аукціону мають право протягом трьох місяців з дня проведення електронного аукціону оскаржити його результати в суді за місцем знаходження нерухомого майна.

Всупереч наведеному, жодних дій з оскарження результатів аукціону як правочину позивачем, як іпотекодавцем (власником та фактично продавцем спірного майна) у встановлений законом строк вчинено не було, а натомність нею цілком безпідставно пред`явлено до відповідача у даній справі віндикаційний позов, який цілком помилково задоволено судом з порушенням вимог закону без врахування правових висновків Верховного Суду.

На думку скаржниці, позивачем у справі обрано об`єктивно неналежний спосіб захисту порушеного права, що є безумовною підставою для відмови позивачу у позові.

Спірні торги, переможцем яких є відповідач, були проведені у вересні 2018 року, а з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у справі №676/6639/19 позивач звернувся до суду лише в жовтні 2019 року.

Таким чином, станом на час придбання відповідачем спірного нерухомого майна на прилюдних торгах 17.09.2018 об`єктивно не було жодних перешкод в проведенні електронних торгів, так само як і не існувало жодних правових підстав для того, щоб певним чином піддати сумніву законність таких торгів і добросовісність відповідача як переможця торгів і набувача спірного майна.

Вважає, що ситуація, яка склалась у даній справі, по своїй суті є цілком аналогічною тій, що вирішувалась Верховним Судом в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у вищенаведеній Постанові від 03 червня 2024 року у справі № 587/2230/21.

Посилається на те, що встановлений постановою Хмельницького апеляційного суду від 06 вересня 2022 року у справі №676/6639/19 факт відносно того, що виконавчий напис приватного нотаріуса не підлягає виконанню не має зворотної дії в часі і не може породжувати правові наслідки, в тому числі й щодо недійсності проведених за участі відповідача прилюдних електронних торгів від 17 вересня 2018 року, або впливати на інші юридичні факти, що настали до набрання законної сили вказаним рішенням апеляційного суду.

У відзиві представник позивачки вказує, що мотивувальні частини оскаржуваних рішень не містять висновків суду про права та обов`язки скаржника та її малолітніх дітей, а резолютивні частини цих рішень не містять прямих вказівок про права та обов`язки таких осіб, з чого слідує, що судами першої та апеляційної інстанції не вирішувалися питання про права та свободи ОСОБА_3 та її малолітніх дітей. Вважає, що оскільки ОСОБА_3 не набула права власності на спірне майно, а відтак жодних порушень її прав судовими рішеннями в даній справі немає, як і немає підстав для їх скасування.

Вважає безпідставними посилання скаржниці на те, що вартість спірного майна становить 910932,18 грн і саме з цієї суми мав би розраховуватися судовий збір при зверненні з позовом, оскільки матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 придбав спірне майно за ціною 399229,60 грн.

Вказує на безпідставність посилань скаржника на правові висновки Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі №587/2230/21 викладені у постанові від 03.06.2024, оскільки судом першої інстанції оскаржуване рішення було прийнято 24.01.2024, тобто до винесення вище згаданої постанови.

Просить закрити апеляційне провадження у справі, а у разі перегляду апеляційним судом оскаржуваних рішень - залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2024 року в межах доводів щодо не оскарження позивачем торгів з реалізації спірного майна і відсутність судового рішення про визнання їх недійсними, що свідчить про правомірність правочину згідно зі ст. 204 ЦК України; щодо відсутності підстав вважати, що спірне майно вибуло з володіння позивача не з його волі, і ненабуття позивачем права на заявлення віндикаційних вимог до відповідача як добросовісного набувача спірного майна, щодо пропуску строку позовної давності, які були розглянуті Хмельницьким апеляційним судом при прийнятті постанови від 15 травня 2024 року.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , в межах доводів щодо вирішення судовим рішенням прав, свобод та інтересів скаржниці та її малолітніх дітей; щодо набуття спірного майна подружжям у період шлюбу і його правовий статус майна як майна спільної сумісної власності подружжя; щодо необхідності залучення до участі в справі органу опіки та піклування для захисту інтересів дітей у справі; щодо невірного визначення судом ціни позову; щодо незастосування судом положень ч. 2 ст. 388 ЦК України; щодо необхідності застосування правових висновків Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі №587/2230/21 від 03.06.2024.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року призначено справу до розгляду в апеляційній інстанції.

В судовому засіданні скаржниця ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_8 , відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу.

Представник позивача ОСОБА_9 в судовому засіданні просив закрити апеляційне провадження у справі, а у разі перегляду апеляційним судом оскаржуваних рішень - залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття апеляційного провадження з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків останньої, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Згідно з п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Зазначені норми права визначають коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, і поділяються на дві групи учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Отже, правовий аналіз наведених норм Закону свідчить про те, що правом на апеляційне оскарження рішення суду наділена лише особа, яка брала участь у справі, або яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Судове рішення, яке оскаржується в апеляційному порядку особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і сторонами спору не може братися до уваги.

У постанові від 20 січня 2020 року у справі №2-1426/08, постанові від 30 січня 2020 року у справі №646/6461/17 Верховний Суд зазначив, що особи, які не брали участі у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують або припиняють права або обов`язки цих осіб. Судове рішення слід вважати таким, яким вирішено питання про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки цих осіб. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

Оскаржуючи рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2024 року в апеляційному порядку, ОСОБА_3 зазначала, що суд вирішив питання про її права, інтереси та обов`язки, оскільки спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_2 . Крім того, житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , є єдиним постійним місцем проживання їх малолітніх дітей, і якого їх фактично позбавлено.

З матеріалів справи вбачається, що з 29 жовтня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 213 т. 1).

В період шлюбу у них народились діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 214-215 т. 1).

Згідно з витягом №1222 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 23.09.2024, у житловому будинку по АДРЕСА_1 , зареєстровано з 14.07.2021 місце проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с. 216 т. 1).

Згідно з протоколом проведення електронних торгів від 17 вересня 2018 року №357984, переможцем торгів з реалізації предмета іпотеки житлового будинку, загальною площею 161,1 кв.м., і земельної ділянки, площею 0,2500 га, по АДРЕСА_1 , став ОСОБА_2 , ціна продажу 399229 грн 60 коп.

3 жовтня 2018 року державним виконавцем складено акт про реалізацію предмета іпотеки, на підставі якого 19 листопада 2018 року приватний нотаріус Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Яцевич Г.В. видала ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на нерухоме майно житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 (зареєстровано в реєстрі за №4301) та земельну ділянку, кадастровий номер :01:001:0565, за цією адресою (зареєстровано в реєстрі за №4303).

Отже, спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом з тим, статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частиною першою статті 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї передбачає, що вчинки будь-якого з подружжя здійснюються у спільних, а не у власних інтересах.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 754/4108/18 (провадження № 61-14888св20) зроблено висновок, що «право подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя врегульовано в статті 65 СК України. Дружина, чоловік розпоряджуються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Законодавець у вказаній нормі передбачив як загальне правило так звану презумпцію згоди одного з подружжя на укладення другим з подружжя договорів щодо спільного майна, за винятком тих, що потребують обов`язкового нотаріального посвідчення (частина третя статті 65 СК України). Права одного з подружжя, який надавав тільки згоду на відчуження спільного майна, але не був стороною договору, у разі розгляду справи про визнання договору відчуження (дарування, міни, купівлі-продажу) майна недійсним і позовних вимог до нього не пред`явлено, не порушуються, оскільки ці права захищаються тим з подружжя, який уклав договір, і є відповідачем у справі».

Предметом позову є витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

ОСОБА_2 , як титульний власник спірного майна, залучений відповідачем за цим позовом.

Таким чином, враховуючи презумпцію спільності інтересів подружжя і сім`ї, під час розгляду цієї справи у спірних правовідносинах права ОСОБА_3 захищалися другим з подружжя ОСОБА_2

ОСОБА_2 рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 15 травня 2024 року було оскаржено як в апеляційному так і в касаційному порядку.

Таким чином, оскаржуваним судовим рішенням не було і не могло бути вирішено питання безпосередньо про права та обов`язки ОСОБА_3 в даних правовідносинах, тому посилання в апеляційній скарзі на таку обставину, як на підставу для звернення до апеляційного суду слід визнати необґрунтованою.

Враховуючи, що рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2024 року не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки як ОСОБА_3 так і її малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України, у зв`язку з чим відсутні підстави для перегляду оскаржуваного судового рішення в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 362, 374, 381 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , в межах доводів щодо вирішення судовим рішенням прав, свобод та інтересів скаржниці та її малолітніх дітей; щодо набуття спірного майна подружжям у період шлюбу і його правовий статус майна як майна спільної сумісної власності подружжя; щодо необхідності залучення до участі в справі органу опіки та піклування для захисту інтересів дітей у справі; щодо невірного визначення судом ціни позову; щодо незастосування судом положень ч. 2 ст. 388 ЦК України; щодо необхідності застосування правових висновків Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі №587/2230/21 від 03.06.2024 закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 січня 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай