Справа № 462/763/25 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А. І.
Провадження № 22-ц/811/1936/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
Провадження №22-ц/811/1934/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Хоцяновича О.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1 , представника

відповідача - Фостяка О.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 травня 2025 року та додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , до товариства з обмеженою відповідальністю «Діскавері Скул» про захист прав споживачів,

встановив:

У січні 2025 року ОСОБА_1 , яка є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася в його інтересах до суду з позовом, в якому просила: визнати факт порушення товариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Діскавері Скул» права її сина на освіту за договором про надання освітніх послуг від 26.03.2024 року; стягнути з ТОВ «Діскавері Скул» моральну шкоду у розмірі 100000 грн. та кошти в сумі 26000 грн. в якості оплати освітніх послуг за договором про надання освітніх послуг від 26.03.2024 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 26.03.2024 року, діючи в інтересах свого малолітнього сина, вона уклала з ТОВ «Діскавері Скул» договір про надання освітніх послуг, за умовами якого ТОВ «Діскавері Скул», як навчальний заклад, взяло на себе зобов`язання за рахунок її, як замовника, коштів надати дитині освітні послуги у сфері початкової/базової освіти, зарахувавши до 0 класу.

На виконання умов договору, у вересні 2024 року малолітній ОСОБА_3 був зарахований до 0 класу в ТОВ «Діскавері Скул» та розпочав навчання у даному закладі.

01.11.2024 року за допомогою електронного ресурсу «Телеграм» ТОВ «Діскавері Скул» повідомило позивачку про те, що її син відрахований із закладу та надання освітніх послуг припиняється з 04.11.2024 року

В обґрунтування підстав розірвання договору ТОВ «Діскавері Скул» повідомило, що припинення надання освітніх послуг настало через порушення поведінки дитиною, що впливає на динаміку класу і значно обмежує навчання інших дітей.

11.11.2024 року ТОВ «Діскавері Скул» прийняло наказ «Про розірвання договору з ОСОБА_1 про надання освітніх послуг ОСОБА_3», а 12.11.2024 року скерувало позивачці листа, в якому, пославшись на п.2.2.5 договору, повідомило про розірвання договору від 26.03.2024 року у зв`язку із систематичними порушенням здобувачем освіти ОСОБА_3 правил закладу, численних фактів поведінки здобувача освіти, які фактично унеможливлюють здійснення освітнього процесу для інших осіб, а також створюють небезпеку для його власного здоров`я.

Позивач вважала, що розірвання договору від 26.03.2024 року на підставі п.2.2.5 є незаконним, оскільки відповідачем не було дотримано порядку такого розірвання, зокрема, про розірвання договору її не було повідомлено за п`ять календарних днів, як це передбачено вказаним пунктом, оскільки її повідомили 01.11.2024 року, а з 04.11.2024 року (понеділка) вже припинили надавати дитині освітні послуги.

Зазначає, що грубе порушення умов цього договору та відрахування малолітнього ОСОБА_3 з навчального закладу ТОВ «Діскавері Скул» призвело до порушення права дитини на освіту, оскільки за вихідні дні та, загалом, посередині навчального процесу дитину неможливо влаштувати в новий навчальний заклад, окрім того, це вимагало від неї додаткових зусиль для організації власного життя та процесу, пов`язаного із залученням третіх осіб для отримання послуг по догляду за дитиною, що завдало їй додаткових матеріальних витрат та душевних хвилювань, а дитині - стресу від думки, що його вигнали зі школи і що він гірший за всіх, та, як наслідок, заподіяно моральну шкоду.

Також, за позицією позивачки, наведені відповідачем підстави для розірвання договору є недоведеними.

Позивачка погоджується, що її син є активною дитиною, однак, зі сторони батьків дітей, які також відвідували вказаний заклад, не було жодних скарг щодо поведінки малолітнього ОСОБА_3 по відношенню до їхніх дітей та, загалом, поведінка дитини не становила жодної загрози для інших дітей.

Окрім того, про засідання Педагогічної ради, на яких обговорювалась поведінка малолітнього ОСОБА_3 та приймались відносно нього відповідні рішення, її, як матір, не повідомляли.

Позивачка вважає, що кваліфікація відповідачем дій її малолітнього сина підпадає під ознаки розірвання договору на підставі п.5.2, однак, даний пункт передбачає, що передумовами для розірвання договору має бути рішення Педагогічної ради закладу, зокрема, у разі коли договір розривається у зв`язку з недотриманням здобувачем освіти правил закладу, також, згідно з п.5.4 договору, батькам здобувача освіти надається термін упродовж одного місяця для узгодження питань щодо переводу до іншого навчального закладу та врегулювання усіх фінансових та організаційних питань.

З огляду на зазначене, позивач вважає, що ТОВ «Діскавері Скул» грубо порушило умови договору з допущенням дискримінації дитини за станом здоров`я, що призвело до заподіяння моральної шкоди внаслідок незаконного відрахування з навчального закладу та супутніми обставинами, які настали в результаті цього.

Окрім того, позивач просить повернути кошти, які були сплачені нею за надання освітніх послуг за період вересень - жовтень 2024 року, оскільки, договір від 26.03.2024 року розірваний за відсутності для цього підстав.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19 травня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , на користь ТОВ «Діскавері Скул» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

Вказані рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , просила їх скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначала, що малолітній ОСОБА_3 у період з 01.09.2024 року по 01.11.2024 року здобував освітні послуги у сфері початкової/базової освіти шляхом навчання в 0 класі ТОВ «Діскавері Скул» на підставі договору про надання освітніх послуг від 26.03.2024 року, проте, вже 01.11.2024 року надання освітніх послуг зі сторони ТОВ «Діскавері Скул» було припинено на підставі п.2.2.4 договору у зв`язку з порушенням здобувачем освіти правил закладу та договір був розірваний на підставі п.2.2.5.

Позивачка просила суд встановити факт порушення права її малолітнього сина на освіту та стягнути компенсацію за заподіяну шкоду, оскільки вважала, що її син, всупереч умовам договору про надання освітніх послуг від 26.03.2024 року, був відрахований з навчального закладу без надання строку для організації переведення дитини в інший навчальний заклад, що суперечить п.5.4 договору, та у межах обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що розірвання договору відбулося не на підставі п.п.2.2.4, 2.2.5, а на підставі розділу 5 договору, окрім цього, дитину відрахували з навчального закладу, допустивши дискримінацію за станом здоров`я, оскільки зробили прив`язку до індивідуальних особливостей дитини.

Позивач не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що договір розірвано на підставі п.п.2.2.4, 2.2.5, а тому застосування вимог п.5.4 виключається, оскільки такі висновки зроблені без належного з`ясування умов договору.

В цьому контексті звертає увагу, що договір від 26.03.2024 року містить у своєму змісті декілька розділів, які надають закладу освіти право розірвати договір із здобувачем освіти, зокрема, це право передбачене як в п.2.2.5, так і в п.5.2 договору, тобто в обох випадках підставою для розірвання договору вказано: порушення здобувачем правил закладу. Однак, для розірвання договору на підставі п.5.2 вимагається рішення Педагогічної ради, а для п.2.2.5 таке рішення не вимагається.

За позицією позивачки, оскільки наявні протоколи Педагогічної ради закладу освіти про розгляд питань щодо порушення малолітнім ОСОБА_3 правил закладу і рішення про зупинення та розірвання договору було прийняте на засіданні такої ради, що підтверджується протоколами від 01.11.2024 року та від 11.11.2024 року, тому розірвання договору відбулося відповідно до п.5.2 договору, а не п.2.2.5, як вирішив суд.

На переконання позивачки, зазначена ситуація свідчить про неузгодженість тлумачення умов договору, а зважаючи на те, що саме відповідачем розроблено підписаний позивачкою договір, то всі сумніви, пов`язані з неточністю його положень, повинні тлумачитись на користь позивачки, в тому числі, це стосується положень п.2.2.5 та п.5.2 договору.

Позивач вважає правильним застосування для розірвання договору про надання освітніх послуг підстави, передбаченої пунктом 5.2, оскільки в такому випадку, пунктом 5.4 договору надається термін упродовж одного місяця для узгодження питань щодо переводу дитини на навчання до іншого навчального закладу освіти та врегулювання усіх фінансових та організаційних питань, а отже, здобувачам освіти гарантується право на продовження навчання упродовж місяця, що покликано гарантувати безперервність освіти під час організації переведення дитини в інший навчальний заклад.

Додає, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що ТОВ «Діскавері Скул» вжило будь-яких заходів, спрямованих на забезпечення малолітньому ОСОБА_3 безперервного навчання без відриву від освітнього процесу.

Позивач не погоджується з висновком суду про недоведеність факту обмеження права дитини на освіту дискримінаційною ознакою (станом здоров`я).

В цьому контексті зазначає, що суд першої інстанції вірно вказав, що відповідач відрахував ОСОБА_3 з навчального закладу через порушення правил закладу, але суд не взяв до уваги, що відповідач пов`язав ці порушення із станом здоров`я дитини та наявності у нього поведінкових розладів, що підтверджується як протоколами Педагогічної ради закладу, так і свідченнями свідків, допитаних під час слухання справи у суді першої інстанції.

Не погоджується позивач і з висновками суду про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки вважає доведеним склад правопорушення, що підтверджується грубим порушенням умов договору від 26.03.2024 року, що призвело до заподіяння шкоди.

Наведене, на переконання позивачки, підтверджується доказами, яким суд не дав належної правової оцінки.

В частині доводів апеляційної скарги на додаткове рішення, то позивач вважає, що відповідачем не доведено заявленого розміру витрат на правничу допомогу.

Окрім того, зазначає, що відсутність вказівки на час наданої юридичної допомоги виключає можливість проведення розрахунків вартості послуг в порядку, визначеному договором, водночас, іншого порядку розрахунків представником відповідача не надано.

Вважає, що суми, визначені адвокатом до стягнення, є завищеними.

При цьому, наголошує, що справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, під час розгляду справи було проведено лише два судові засідання та стороною відповідача складено незначну кількість заяв по суті справи (відзив і заперечення).

17.07.2025 року відповідач ТОВ «Діскавері Скул» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта.

Відповідач, зокрема, зазначає, що правовою підставою для припинення надання послуг та розірвання договору про надання освітніх послуг від 26.03.2024 року є п.п.2.2.4 та 2.2.5 договору, а не п.5.2, як стверджує позивач в апеляційній скарзі.

Додає, що повідомлення ОСОБА_1 01.11.2024 року про те, що її син з понеділка (04.11.2024 року) не зможе бути прийнятий для відвідування занять, є не розірванням договору, а заходом, право відповідача на вчинення якого передбачено п.2.2.4 договору.

Звертає увагу, що надані відповідачем докази, зокрема й переписка адміністратора та керівника ТОВ «Діскавері Скул» з ОСОБА_1 , підтверджують вжиття відповідачем максимальних заходів, спрямованих саме на залишення ОСОБА_3 в закладі та його пристосування до навчального процесу, однак, у зв`язку з відсутністю змін у його поведінці та враховуючи права інших учнів, були прийняті відповідні рішення щодо припинення надання освітніх послуг, а в подальшому -про відрахування учня.

Окрім того, зазначає, що немає підстав для твердження про неузгодженість тлумачення умов договору, оскільки у повідомленні від 12.11.2024 року чітко вказується підстава (пункт 2.2.5) для розірвання договору відповідачем.

При цьому, відповідач зауважує, що ні умови договору, ні норми законодавста не позбавляли ТОВ «Діскавері Скул» виносити на розгляд педагогічної ради питання поведінки учня під час навчального процесу.

Наголошує, що твердження позивача про те, що своїми діями відповідач обмежив право дитини на освіту за дискримінаційною ознакою (станом здоров`я) не відповідають дійсності, оскільки підставою для відрахування ОСОБА_3 був не стан його здоров`я, а систематичне порушення ним правил закладу, і в жодному документі відповідача не вказується про те, що він відраховується із закладу освіти у зв`язку з хворобою.

Відповідач вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про завищення їхньою стороною вартості правничих послуг, оскільки позивач в позовній заяві наводить свій попередній розрахунок суми такого виду витрат, який становить 30000 грн.

В судове засідання апеляційного суду з`явилися обидві сторони.

Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 20.11.2025 року о 12:50.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 3 Закону України «Про освіту» передбачено, що кожен має право на якісну та доступну освіту. Право на освіту включає право здобувати освіту впродовж усього життя, право на доступність освіти, право на безоплатну освіту у випадках і порядку, визначених Конституцією та законами України. В Україні створюються рівні умови доступу до освіти. Ніхто не може бути обмежений у праві на здобуття освіти. Право на освіту гарантується незалежно від віку, статі, раси, стану здоров`я, інвалідності, громадянства, національності, політичних, релігійних чи інших переконань, кольору шкіри, місця проживання, мови спілкування, походження, соціального і майнового стану, наявності судимості, а також інших обставин та ознак. Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих.

За положеннями статті 1 Закону України «Про освіту» (п.п.16-19), освітній процес - система науково-методичних і педагогічних заходів, спрямованих на розвиток особистості шляхом формування та застосування її компетентностей; освітня діяльність - діяльність суб`єкта освітньої діяльності, спрямована на організацію, забезпечення та реалізацію освітнього процесу у формальній та/або неформальній освіті; освітня послуга - комплекс визначених законодавством, освітньою програмою та/або договором дій суб`єкта освітньої діяльності, що мають визначену вартість та спрямовані на досягнення здобувачем освіти очікуваних результатів навчання; освітня програма - єдиний комплекс освітніх компонентів (предметів вивчення, дисциплін, індивідуальних завдань, контрольних заходів тощо), спланованих і організованих для досягнення визначених результатів навчання;

Частиною другою статті 55 Закону України «Про освіту» закріплені права батьків здобувачів освіти: захищати відповідно до законодавства права та законні інтереси здобувачів освіти; обирати заклад освіти, освітню програму, вид і форму здобуття дітьми відповідної освіти.

Статтею 4 Закону України «Про дошкільну освіту» (тут і надалі - Закон у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції) визначено, що дошкільна освіта є обов`язковою первинною складовою частиною системи безперервної освіти в Україні. Дошкільна освіта - цілісний процес, спрямований на: забезпечення всебічного розвитку дитини дошкільного віку відповідно до її задатків, нахилів, здібностей, індивідуальних, психічних та фізичних особливостей, культурних потреб; формування у дитини дошкільного віку моральних норм, набуття нею життєвого соціального досвіду.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону, заклад дошкільної освіти - це навчальний заклад, що забезпечує реалізацію права дитини на здобуття дошкільної освіти, її фізичний, розумовий і духовний розвиток, соціальну адаптацію та готовність продовжувати освіту.

Відповідно до статті 15 Закону, форма власності закладу дошкільної освіти визначається відповідно до законодавства. Заклади дошкільної освіти можуть бути засновані на засадах державно-приватного партнерства (корпоративний заклад дошкільної освіти).

Так, зокрема, заклад дошкільної освіти може бути заснований на: державній формі власності (державний); комунальній формі власності (комунальний); приватній формі власності (приватний); кількома суб`єктами різних форм власності на засадах державно-приватного партнерства, особливості управління яким визначаються засновницьким договором та статутом (корпоративний).

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.14 Закону, порядок зарахування, відрахування та переведення дітей до приватних і корпоративних закладів дошкільної освіти визначається їхніми засновниками.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п.3 ч.1 ст.3 ЦК України).

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, а це означає, що правочин, є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У ч.1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України унормовано зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За нормою ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підстави для зміни або розірвання договору визначені статтею 651 ЦК України.

Так, зокрема, частиною першою цієї статті визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Водночас, згідно з ч.3 ст.651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (ч.2 ст.653 ЦК України).

Згідно з ч.4 ст.653 ЦК України, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 26.03.2024 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання освітніх послуг, за умовами якого (п.1.1) ТОВ «Діскавері Скул», як навчальний заклад, взяло на себе зобов`язання за рахунок коштів замовників надати дитині ОСОБА_1 (замовника) - ОСОБА_3 , 2018 року народження (здобувач освіти, дитина), освітні послуги у сфері початкової/базової середньої освіти, зарахувавши до 0 класу, а замовник зобов`язувався оплатити освітні послуги на умовах, визначених цим договором та забезпечити дотримання здобувачем освіти встановлених закладом положень та/або правил, інших внутрішніх документів закладу.

Згідно з п.1.6 договору, строк надання освітньої послуги становить один навчальний рік 2024 - 2025, який складається з двох семестрів, з 01.09.2024 року по 30.06.2025 року, форма навчання - денна.

Даний договір є договором приєднання в розумінні ст.634 ЦК України, умови якого встановлені закладом з урахуванням вимог Закону України «Про осту», і укладається шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (п.1.8 договору).

Отже, вказаний договір було укладено на умовах, однакових для дітей усіх замовників, які з 01.09.2024 року були зараховані до 0 класу даного навчального закладу.

Пунктом 4.2 договору встановлено, що загальна вартість освітньої послуги визначається на навчальний рік, який триває 10 місяців.

Обов`язки і права закладу визначені у розділі 2 договору.

Так, зокрема, відповідно до п.2.2.4 договору, заклад має право відмовити замовникові у наданні освітніх послуг, у разі недоцільності їх надання внаслідок індивідуальних особливостей дитини, фізіологічного та психологічного стану здобувача освіти, що роблять неможливим або недоцільним надання освітніх послуг, якщо є підстави вважати, що дитина є хворою (при цьому достатньо наявної симптоматики).

Згідно з п.2.2.5 договору, заклад має право у будь-який час освітнього року відрахувати здобувача освіти із закладу та розірвати договір, попередивши про це замовника в письмовій формі за 5 календарних днів, зокрема у разі: порушення правил закладу; у разі фактів поведінки здобувача освіти, які створюють перешкоди або загрози для життя та здоров`я інших дітей, за дії, які тягнуть за собою небезпеку для оточуючих та для її власного життя та здоров`я.

Відповідно до п.6.2 договору, розірвання або закінчення дії договору не звільняє сторони від проведення взаєморозрахунків та виконання зобов`язань за освітні послуги, надані до припинення договору. Замовникам не повертаються кошти, за фактично надані освітні послуги.

Як встановлено матеріалами справи і визнається сторонами, на виконання умов договору, з 01.09.2024 року малолітній ОСОБА_3 був зарахований до 0 класу в ТОВ «Діскавері Скул» та розпочав навчання у даному закладі.

Проте, з 04.11.2024 року (з понеділка) ТОВ «Діскавері Скул» припинило надання освітніх послуг ОСОБА_3 , про що позивачку повідомлено 01.11.2024 року за допомогою електронного ресурсу «Телеграм».

11.11.2024 року ТОВ «Діскавері Скул» видано наказ №3 «Про розірвання договору з ОСОБА_1 про надання освітніх послуг ОСОБА_3 », яким було відраховано ОСОБА_3 з ТОВ «Діскавері Скул» та розірвано договір про надання освітніх послуг, укладений з його матір`ю - позивачкою ОСОБА_1 .

У пункті 2 договору зазначено про необхідність повідомлення ОСОБА_1 про розірвання договору про надання освітніх послуг шляхом надсилання їй письмового повідомлення рекомендованим поштовим відправленням.

Згідно з пунктом 3 наказу, вважати датою розірвання договору п`ятий день після отримання ОСОБА_1 рекомендованого поштового відправлення про розірвання договору.

Вказані пункти 2 і 3 наказу відповідачем виконано, оскільки листом за вих. №01 від 12.11.2024 року ТОВ «Діскавері Скул», який позивачка отримала 15.11.2024 року, що нею було підтверджено в судовому засіданні апеляційного суду, повідомлено про розірвання договору про надання освітніх послуг від 26.03.2024 року на підставі п.2.2.5 у зв`язку із систематичними порушеннями здобувачем освіти ( ОСОБА_3 ) правил закладу, численних фактів поведінки здобувача освіти, що фактично унеможливлюють здійснення освітнього процесу для інших осіб, а також створюють небезпеку для його власного здоров`я.

Також судом встановлено, що договір розірвано на п`ятий день після отримання ОСОБА_1 рекомендованого поштового відправлення про розірвання договору і проведено з нею розрахунки в повному обсязі, зокрема, повернуто грошові кошти за листопад 2024 року у розмірі 13000 грн., в якому її дитина не отримувала освітніх послуг, а також відповідну частину вступного внеску, яка пропорційна строку, коли послуги не надавались, в розмірі 6400 грн., на підтвердження чого, додатково, апеляційному суду надано платіжні інструкції від 27.11.2024 року.

Отже, з урахуванням наведених вище умов договору, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що дитині позивачки було припинено надання освітніх послуг з 04.11.2024 року на підставі п.2.2.4 договору, а розірвано договір з позивачкою та відраховано її дитину із вказаного закладу на підставі п.2.2.5 договору, про що видано відповідний наказ, із дотриманням порядку такого розірвання, передбаченого п.2.2.5 договору.

Колегія суддів вважає безпідставними покликання позивачки на необхідність застосування підстави для розірвання договору, яка передбачена пунктом 5.2 договору, оскільки цим пунктом передбачено, що окрім інших випадків, передбачених даним договором, здобувач освіти може бути відрахований, а договір розірваний, за рішенням педагогічної ради закладу, зокрема, у разі істотного порушення здобувачем освіти встановлених закладом положень або правил, інших внутрішніх документів закладу, цього договору та додатків до нього, нормативно-правових актів у сфері освіти. При цьому, ступінь істотності порушення в кожному конкретному випадку визначається педагогічною радою закладу (п.5.2.1).

В наведеному підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 договору випадку, про рішення педагогічної ради щодо відрахування здобувача освіти повідомляється батькам відразу після винесення рішення.

За обставинами даної справи, такого рішення педагогічної ради не приймалось і про таке позивачку не повідомлялось, а ті рішення педагогічної ради, прийняті у період з 13.09.2024 року до 01.11.2024 року, які досліджувались судом першої інстанції і наявні в матеріалах справи, стосуються обговорення на засіданнях ради поведінки хлопчика та систематичного порушення ним правил закладу, про що і зазначено в наказі від 11.11.2024 року, який до того ж позивачкою не оспорювався, а тому є чинним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність дій відповідача та порушення прав дитини є безпідставними, оскільки припиняючи надання дитині позивачки освітніх послуг, а, в подальшому, розриваючи з нею договір про надання освітніх послуг, відповідач діяв в межах наданих йому умовами договору повноважень, на які погодилась позивачка, підписавши договір.

У зв`язку з наведеним, правильними є й висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог позивачки і в іншій частині спору щодо відшкодування моральної шкоди та стягнення коштів, внесених нею на оплату освітніх послуг.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного спору і не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни рішення, тому апеляційну скаргу в цій частині необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду від 05 травня 2025 року - залишити без змін.

Що ж стосується оскарження додаткового рішення, то колегія суддів ураховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону й те, що у відзиві на позовну заяву відповідачем було зазначено про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) і заява про такі витрати була зроблена відповідачем до закінчення судових дебатів, а докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу були подані у встановлений процесуальним законом строк, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення за заявою сторони відповідача.

Разом з тим, при визначенні розміру таких витрат суд не в повній мірі врахував наведені нижче норми ЦПК України.

Так, статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК).

Таке клопотання стороною позивача було подане 16.05.2025 року в запереченнях щодо розміру судових витрат.

Колегія суддів вважає розмір витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем на стадії розгляду справи в суді першої інстанції і описаних в акті здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), необґрунтовано завищеним.

Так, зокрема, підготовка відзиву на позовну заяву включає в себе ознайомлення з матеріалами справи та вивчення і опрацювання законодавства та судової практики, тому включення вартості таких робіт окремо від підготовки відзиву, є зайвим, окрім того, справа по суті слухалася за участю представників сторін у двох судових засіданнях.

Отже, з урахуванням принципу співмірності розміру судових витрат із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт у суді першої інстанції, а саме: за підготовку відзиву та за представництво інтересів відповідача у судових засіданнях, а також, беручи до уваги ту обставину, що позов поданий в інтересах малолітньої дитини позивачки, колегія суддів доходить висновку про визначення понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню за рахунок позивачки, у розмірі 5000 грн., з яких: 3000 грн. - за підготовку відзиву на позовну заяву і 2000 грн. - за участь адвоката у судових засіданнях.

За встановлених і наведених вище обставин, такий розмір буде відповідати критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та результатів її розгляду.

Суд першої інстанції при вирішенні питання стягнення вказаного виду судових витрат в повній мірі не врахував вимоги процесуального закону, тому додаткове рішення необхідно змінити, зменшивши розмір присуджених відповідачу витрат на правничу допомогу з 20000 грн. до 5000 грн. В решті, додаткове рішення залишити без змін.

З урахуванням перебування одного із членів колегії суддів у відпустці у період з 24.11.2025 року по 28.11.2025 року включно, повний текст постанови складений у перший робочий день після відпустки судді - 01.12.2025 року.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.п.1, 2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 травня 2025 року залишити без змін.

Додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 травня 2025 року в частині визначення розміру судових витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діскавері Скул», змінити, зменшивши його до 5000 (п`яти тисяч) гривень.

В решті додаткове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 01 грудня 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич