БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-3889/11 провадження № 4-с/361/59/25
У Х В А Л А

«18» листопада 2025 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань Бас Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність посадових осіб Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, учасник справи: Кредитна спілка «Либідь», ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даною скаргою, в якій просить: - поновити строк на звернення до суду з даною скаргою; - визнати неправомірним рішення начальника Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо відмови у знятті арешту з його майна, накладеного 12 листопада 2014 року в межах виконавчого провадження № 39500365; - зобов`язати Броварський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт та припинити дію обтяження з його майна, накладеного постановою від 12 листопада 2014 року державного виконавця у межах виконавчого провадження № 39500365, який зареєстрований в спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 14 листопада 2014 року № 7697989.

В обґрунтування вимог зазначається, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2012 року у справі № 2-3074/11 з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Либідь» (далі КС «Либідь») стягнуто грошові кошти у розмірі 200 853 грн. 96 коп., а також понесені судові витрати.

25 березня 2013 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист № 2-3074/11, який пред`явлено до примусового виконання.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції від 16 травня 2014 року відкрито виконавче провадження № 39500365 з виконання виконавчого листа № 2-3074/11.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції від 12 листопада 2014 року у межах виконавчого провадження № 39500365 накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , що зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 14 листопада 2014 року за № 7697989.

Постановою державного виконавця Броварського міськрайонного ВДВС Київської області від 29 березня 2016 року виконавче провадження № 39500365 завершено, а виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Станом на 24 вересня 2025 року постанова державного виконавця від 29 березня

2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу у частині припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення не виконана, вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно запису про арешт нерухомого майна, зареєстрованого

14 листопада 2014 року за № 7697989 не здійснено.

За приписами частини п`ятої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляло стягувача права повторно пред`явити документ до виконання протягом, встановлених пунктом 2 частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» строків, зокрема одного року з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили. Строк для повторного пред`явлення стягувачем вказаного виконавчого документу до примусового виконання виконавчого документа до примусового виконання сплив 29 березня 2017 року. Відсутня інформація про переривання строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Із заявою про поновлення цього строку стягувач до суду не звертався.

24 вересня 2025 року заявник звернувся до Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із заявою про скасування (зняття) арешту та припинення дії обтяження з майна, накладеного 12 листопада 2014 року у межах виконавчого провадження № 39500365.

Листом від 06 жовтня 2025 року начальник Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) повідомив, що виконавче провадження № 39500365 знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання виконавчих документів. Згідно з інформацією з Автоматизованої системи виконавчого провадження у межах виконавчих проваджень повідомлень про сплату боржником витрат на проведення виконавчих дій, виконавчого збору у сумі 10 % та суми боргу не надходило.

Вказане рішення начальника відділу заявник вважає неправомірним, так як повернення виконавчих документів є стадією завершення виконавчого провадження. З березня 2016 року по даний час в органах та осіб, які здійснюють примусове виконання відсутні виконавчі провадження, в яких боржником є ОСОБА_1 , стягувачем КС «Либідь».

У судове засідання заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з`явилися, у письмових поясненнях на заперечення представник заявника Горлатий О.В. просив суд розглянути дану скаргу без їх участі.

Броварський відділі державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у судове засідання представника не направив. 06 листопада 2025 року на адресу суду надійшли заперечення проти скарги з проханням відмовити у її задоволенні з підстав необґрунтованості.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до вимог статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною другою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого

2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КС «Либідь» заборгованість у розмірі 200 853 грн. 96 коп., а також понесені судові витрати.

З інформації, отриманої з ВП-спецрозділ від 06 листопада 2025 року по виконавчому провадженню № 39500365 вбачається, що 23 травня 2013 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист № 2-3074/2011 про стягнення боргу у розмірі 200 853 грн. 96 коп., боржником за яким є ОСОБА_1 , стягувачем КС «Либідь».

22 серпня 2013 року вказаний виконавчий лист надійшов на виконання до Броварського міськрайонного відділу ДВС.

Постановою державного виконавця від 16 травня 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа № 2-3074/2011.

12 листопада 2014 року у рамках виконавчого провадження № 39500365 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

29 березня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV), тобто у зв`язку з відсутністю майна боржника. Відповідно до статті 22 вказаного Закону № 606-XIV виконавчі документи могли бути пред`явлені до виконання протягом одного року. Матеріали справи містять відомості про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі постанови державного виконавця від 29 березня 2016 року. Доказів перебування на виконанні зазначеного виконавчого листа в подальшому матеріали справи не містять.

З інформації сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» від 23 жовтня 2025 року вбачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо ОСОБА_1 значиться обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, номер запису про обтяження 7697989 від 14 листопада 2014 року, внесений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер: 39500365, виданий 12.11.2014 року, видавник: Відділ державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції, обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції, особа в інтересах якої встановлено обтяження: КС «Либідь».

24 вересня 2025 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернувся до Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із заявою про скасування (зняття) арешту та припинення дії обтяження з майна, накладеного 12 листопада 2014 року у межах виконавчого провадження № 39500365.

Листом від 06 жовтня 2025 року начальник Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Роєнко Р. повідомив, що на виконання у відділі перебувало виконавче провадження № 39500365. 29 березня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Наслідком повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в тому числі і попередній редакції Закону) не передбачено зняття арешту та скасування інших заходів примусового характеру. Підстави для зняття арешту відсутні. Згідно з інформацією з Автоматизованої системи виконавчого провадження у межах виконавчих проваджень повідомлень про сплату боржником витрат на проведення виконавчих дій, виконавчого збору у сумі 10 % та суми боргу не надходило.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що в разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Правові підстави для повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, у статті 48 Закону № 606-XIV визначались так: виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню) (частина перша цієї статті); виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання (частина друга цієї статті).

У Законі України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) на відміну від Закону № 606-XIV повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, не визначається як окрема підстава завершення виконавчого провадження, а є правовою підставою для закінчення виконавчого провадження (пункт 10 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII).

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувана від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувана, ліквідації юридичної особи-сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини перша та друга статті 49 Закону № 606-XIV).

Підстави для закінчення виконавчого провадження на момент розгляду цієї справи в судах визначені у частині першій статті 39 Закону № 1404-VIІІ.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 травня 2025 року в справі № 2/1522/11652/11 (провадження № 14-137цс24) зазначила, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.

Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною першою статті 49 Закону № 606-XIV (частиною першою статті 39 Закону № 1404- VIII), свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.

З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (частина перша статті 40 Закону № 1404-VI11).

Водночас частиною п`ятою статті 47 Закону № 606-XIV визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (аналогічна норма міститься в частині п`ятій статті 37 Закону № 1404-VIII).

Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 50 Закону № 606-XIV.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Схожі за змістом норми містяться у частинах першій, другій статті 40 Закону № 1404-VIII.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме: - у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій); - у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Водночас Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що законодавець у Законі № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (частина третя статті 37 Закону № 1404-VIII).

Отже, за загальним правилом, повернення виконавчого документа стягувачу через відсутність в боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, не є підставою для зняття арешту з майна боржника, оскільки така обставина не належить до винятків, передбачених частиною третьою статті 37 Закону № 1404-VIII.

Велика Палата Верховного Суду висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.

Відповідно до статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із статтею 23 Закону № 606-XIV строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

При розгляді даної справи по суті встановлено, що 29 березня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV.

Повторно виконавчий лист до виконання протягом року після 29 березня 2016 року не пред`являвся.

Стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (стаття 371 ЦПК України 2004 року та стаття 433 ЦПК України).

Відповідно до статті 24 Закону № 606-XIV державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом. Для інших виконавчих документів пропущений строк поновленню не підлягає.

Аналогічні положення містить частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII, який набув чинності 05 жовтня 2016 року.

Доказів поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання після його повернення 29 березня 2016 року матеріали справи не містять, як і не містять ухвали суду щодо вирішення зазначеного питання.

Отже, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-3074/2011, виданого 23 травня 2015 року Броварським міськрайонним судом Київської області, сплив 30 березня 2017 року та не був поновлений судом.

Проте майно ОСОБА_1 залишається під арештом на підставі постанов виконавця від 12 листопада 2014 року.

Застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (зокрема приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

У постановах Верховного Суду від 18 січня 2023 року в справі № 127/1547/14-ц, від 09 січня 2023 року в справі № 2-3600/09, від 07 серпня 2024 року в справі № 14-7238/2009 сформульовано правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

У цій справі судове рішення, на виконання якого накладався арешт на майно ОСОБА_1 не перебуває на примусовому виконанні майже 10 років, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа сплив та не був поновлений.

Майнових претензій стягувач не пред`являє.

Подальше накладення арешту на майно боржника є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном та обмежує права ОСОБА_1 , позбавляє його можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним на праві власності майном.

Враховуючи наведене рішення начальника Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо відмови у знятті арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного 12 листопада 2014 року у межах виконавчого провадження № 39500365 є неправомірним.

Крім того стосовно доводів про те, що ОСОБА_1 не оплатив витрати на виконавче провадження, тому державний виконавець не має права скасовувати арешт з майна боржника, то суд зазначає, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення (постанова Верховного Суду від 07 серпня 2024 року в справі

№ 14-7238/2009).

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість даної скарги та її задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 260, 451 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області

у х в а л и в:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірним рішення начальника Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо відмови у знятті арешту з майна ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , накладеного 12 листопада 2014 року у межах виконавчого провадження № 39500365.

Зобов`язати Броварський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт та припинити дію обтяжень з майна ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , накладеного постановою державного виконавця від 12 листопада 2014 року у межах виконавчого провадження № 39500365, який зареєстрований в спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 14 листопада 2014 року № 7697989.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин