Справа ЄУН 2-2506/11
Провадження 4-с/201/41/2025
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра в складі

головуючого - судді Покопцевої Д.О., за участю секретаря судового засідання Тоцької Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, заінтересовані особи - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТИМУМ», ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Рух справи

16.07.2025р. до Соборного районного суду міста Дніпра надійшла вказана скарга, датована 15.07.2025р., за підписом представника заявника адвоката Ліпкевича І.В. (діє на підставі ордеру від 24.06.2025р.), в якій скаржник в просить зобов`язати посадових осіб Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти (скасувати) арешти із всього нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що були накладені Першим відділом ДВС міста Луцька ГТУЮу Волинській області, а саме:

- дата державної реєстрації: 01.09.2014 р., вид обтяження: арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 6849486 (спеціальний розділ), арешт накладений на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 44200947, виданий 20.08.2014р., видавник: Державний виконавець Першого відділу ДВС Луцького МУЮ Радчук Лілія Олегівна;

- дата реєстрації 08.08.2012 р., тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 12845629, арешт накладений на підставі Постанови про арешт майна та оголошення заборони та його відчуження, ВП № 33784586 від 08.08.2012р. винесена старшим державним виконавцем першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Франчук Тетяна Олексіївна, об`єкт обтяження: невизначеного майна, все нерухоме майно.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2025р. для розгляду зазначеної скарги визначено суддю Покопцеву Д.О.

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Ліпкевич І.В. 25.07.2025р. подав заяву про розгляд скарги без його участі (а.с.75).

28.07.2025р. розгляд скарги було ухвалено відкласти на 17.09.2025р. на клопотання представника Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за неможливістю прибуття представника (а.с.83-84).

08.09.2025р. та 15.09.2025р. судом через підсистему «Електронний суд» отримані клопотання представника заявника адвоката Ліпкевича І.В., та представника Відділу ДВС у м.Луцьку Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Левчук І.О. про відеоконференцію.

17.09.2025р. до суду надійшло клопотання представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про перенесення розгляду скарги, розгляд скарги було ухвалено відкласти на 14.10.2025р.

14.10.2025р. скаргу було знято з розгляду за зайнятістю головуючого, наступний розгляд скарги призначено на 18.11.2025р.

31.10.2025р. від представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» отримані письмові пояснення (а.с.145-147).

18.11.2025р. у судове засідання заявник ОСОБА_1 та її представник - адвокат Липкевич І.В., представники Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, не з`явилися, причин неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені шляхом отримання судових повісток в особисті кабінети в підсистемі «Електронний суд», клопотань про розгляд справи в режимі відеоконференції не подавали. Бондарук О.П. та представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимум» додатково викликалися оголошеннями на офіційному веб-сайті суду (а.с.99-100, 139-140, 158-159).

Згідно з ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) скарга на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З огляду на зазначене, з урахуванням того, що розгляд скарги вже відкладався, а також необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду скарги по суті.

Обґрунтування скарги

У своїй скарзі ОСОБА_1 звертає увагу, зокрема, на наступне.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на все нерухоме майно заявниці Першим відділом ДВС Луцького МУЮ накладено обтяження, а саме: дата державної реєстрації: 01.09.2014 р., вид обтяження: арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 6849486 (спеціальний розділ), арешт накладений на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП№ 44200947, виданий 20.08.2014р., видавник: Державний виконавець Першого відділу ДВС Луцького МУЮ Радчук Лілія Олегівна; - дата реєстрації 08.08.2012 р., тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 12845629, арешт накладений на підставі Постанови про арешт майна та оголошення заборони та його відчуження, ВП №33784586 від 08.08.2012р. винесена старшим державним виконавцем першого відділу державної виконавчої служби луцького міського управління юстиції Франчук Тетяна Олексіївна, об`єкт обтяження: невизначеного майна, все нерухоме майно.

Вказані арешти були накладені на виконання рішення Жовтневого районного суду міста

Дніпропетровська від 22.11.2011 р. у справі № 2-2506/2011р., яким було стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимум», ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 1466/к від 21.02.2008р. станом на 08.06.2011р. в розмірі 1 052 547грн 54коп, вирішено питання судових витрат.

16.05.2025р. на адресу Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку ЗМРУ Міністерства юстиції було надіслано Заяву про зняття арешту з майна боржника.

19.06.2025р. отримано відповідь № 96776 від 17.06.2025р. від державного виконавця, в якій зазначено наступне.

На виконанні у відділі перебували виконавчі провадження стосовно ОСОБА_1 , а саме ВП № 44200947 з примусового виконання Виконавчого листа від 09.02.2012 № 2-2506/11, виданого Жовтневим райсудом м Дніпропетровська про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 1 052 547,54 грн. кредитної заборгованості. Виконавче провадження завершено 28.05.2015 року на підставі п.2 ч.1 ст.47 (відсутність у боржника майна) (за старою редакцією Закону). Також перебувало виконавче провадження ВП № 33784586 з примусового виконання виконавчого листа від 09.02.2012р. № 2-2506/11 виданим Жовтневим райсудом м Дніпропетровська про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТвОВ "Оптимум" на користь ПАТ КБ "ПриватБанк"1052547,54 грн. боргу. Виконавче провадження завершено 25.06.2014 року на підставі п.2 ч.1 ст.47 (відсутність у боржника майна) ( за старою редакцією Закону).

Відтак підстави для зняття арешту згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні.

Строк для пред`явлення виконавчого листа у справі №2-2506/2011р. закінчився 28.05.2018р., повторно виконавчий лист про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк у «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № 1466/к від 21.02.2008р. станом на 08.06.2011р. в розмірі 1 052 547грн 54коп стягувачем не пред`являвся, а тому і відсутні підстави для арешту всього нерухомого майна у виконавчих провадженнях № 44200947 та № 33784586, що був накладений Першим відділом ДВС Луцького МУЮ.

В червні 2020р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання припиненим зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором № 1466/к від 21.02.2008р., що був укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.04.2022р. у справі № 161/9633/20 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Волинського апеляційного суду від 24.06.2022р рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/9633/20 від 21.04.2022р. скасовано, визнано припиненим зобов`язання ОСОБА_2 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 21.02.2008р. № 1466/к, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 .

Вказана постанова переглядалася в касаційному порядку, залишена без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 та ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до першого речення ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання.

Тому, станом на дату звернення із даною скаргою, до ОСОБА_1 відсутні будь які претензії щодо погашення будь яких боргів, але накладений арешт позбавляє ОСОБА_1 вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном.

Щодо правової позиції держвиконавця

Держвиконавець своїм правом на надання пояснень та заперечень щодо скарги не скористався.

Щодо заперечень стягувача

21.02.2008р. між ЗАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 1466/к, за яким останньому було надано кредит в розмірі 190 000,00 доларів США, зі сплатою Банку 15% річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення кредиту до 20.02.2023. 23.06.2009 до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ПАТ КБ ПриватБанк до ТОВ Українське фінансове агентство Верус», ОСОБА_2 , ТОВ Оптимум, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.06.2009р. у справі № 2- 7905/09 заяву позивача про забезпечення позову було задоволено.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2011р. позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк до ТОВ Українське фінансове агентство Верус, ОСОБА_2 , ТОВ Оптимум, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ТОВ Оптимум, ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № 1466/к від 21.02.2008 станом на 08.06.2011р. в розмірі 1 052 547 грн. 54 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ТОВ Оптимум, ОСОБА_1 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2823 грн. В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк було відмовлено.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/9633/20 від 21.04.2022 було відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову до АТ КБ ПриватБанк в особі філії Волинське головне регіональне управління АТ КБ ПриватБанк, третя особа: ТзОВ Оптимум про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором.

Постановою Волинського апеляційного суду від 24.06.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/9633/20 скасовано, ухвалено нове судове рішення про задоволення позову, взнано припиненим зобов`язання ОСОБА_2 перед АТ КБ ПриватБанк за кредитним договором від 21.02.2008 № 1466/к, укладеним між ЗАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 .

Постановою Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.09.2022р. у справі № 161/9633/20, провадження № 61/7105св22 касаційну скаргу АТ КБ ПриватБанк залишено без задоволення, постанову Волинського апеляційного суду від 24.06.2022 залишено без змін.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.03.2025 заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.06.2009 по цивільній справі за позовом ПАТ КБ ПриватБанк до ТОВ Українське фінансове агентствоВерус, ОСОБА_2 , ТОВ Оптимум, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено, заходи забезпечення позову, що були вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.06.2009 у справі № 2-2506/2011 (попередній номер 2 7905/09), шляхом накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_1 в межах позовних вимог у розмірі 217 952,32 дол. США - скасовані. Викладене просить врахувати при розгляді скарги.

Фактичні обставини справи

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, в тому числі й зі змісту судових рішень, що 21.02.2008р. між ЗАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір 1466/к згідно з яким позичальнику ОСОБА_2 надано кредит на суму 190 000 доларів США із встановленим строком погашення кредиту до 20.02.2023р.

Цього ж дня, 21.02.2008р. між ЗАТ «КБ « ПриватБанк» та ТзОВ «Оптимум» укладено договір іпотеки, відповідно до якого в забезпечення виконання кредитного договору № 1466/к передано нерухоме майно кафе-бар загальною площею 114.6 кв. м по АДРЕСА_1 .

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, 21.02.2008р. між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Оптимум» та ОСОБА_1 були укладені договори поруки № 1466/к та № 1466/к-2, відповідно до яких поручителі прийняли на себе зобов`язання нести солідарно майнову відповідальність перед банком у разі невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, включаючи сплату кредиту, процентів, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника, між банком та ТОВ "УФА "Верус" 12.01.2009р. було укладено договір поруки № 467 та додаток №1 до нього, відповідно до якого останнє прийняло на себе зобов`язання нести майнову відповідальність перед банком у розмірі 200 грн. у разі невиконання позичальником своїх зобов`язань.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2011р. позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк до ТОВ Українське фінансове агентствоВерус, ОСОБА_2 , ТОВ Оптимум, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ТОВ Оптимум, ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № 1466/к від 21.02.2008 станом на 08.06.2011р. в розмірі 1 052 547 грн. 54 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ТОВ Оптимум, ОСОБА_1 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2823 грн. В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк було відмовлено. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/25008669).

Згідно повідомлення відділу ДВС в м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.07.2025р. (а.с.38) на виконання цього рішення були відкриті виконавчі провадження ВП № 44200947 та ВП № 33784586.

Першим ВДВС Луцького МУЮ накладені арешти:

- дата державної реєстрації: 01.09.2014 р., вид обтяження: арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 6849486 (спеціальний розділ), арешт накладений на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 44200947, виданий 20.08.2014р., видавник: Державний виконавець Першого відділу ДВС Луцького МУЮ Радчук Лілія Олегівна (а.с.18);

- дата реєстрації 08.08.2012 р., тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 12845629, арешт накладений на підставі Постанови про арешт майна та оголошення заборони та його відчуження, ВП № 33784586 від 08.08.2012р. винесена старшим державним виконавцем першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Франчук Тетяна Олексіївна, об`єкт обтяження: невизначеного майна, все нерухоме майно (а.с.21).

Виконавчі провадження ВП № 44200947 та ВП № 33784586 були завершені відповідно 28.05.2015р. та 25.06.2014р. на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у відповідній редакції на час винесення).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/9633/20 від 21.04.2022 було відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову до АТ КБ ПриватБанк в особі філії Волинське головне регіональне управління АТ КБ ПриватБанк, третя особа: ТзОВ Оптимум про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором (https://reyestr.court.gov.ua/Review/104095275).

Постановою Волинського апеляційного суду від 24.06.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/9633/20 скасовано, ухвалено нове судове рішення про задоволення позову, визнано припиненим зобов`язання ОСОБА_2 перед АТ КБ ПриватБанк за кредитним договором від 21.02.2008 № 1466/к, укладеним між ЗАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із задоволенням грошових вимог АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № 1466/к від 21.02.2008р. шляхом позасудового врегулювання спору на підставі договору іпотеки.

Постановою Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.09.2022р. у справі № 161/9633/20, провадження № 61/7105св22 касаційну скаргу АТ КБ ПриватБанк залишено без задоволення, постанову Волинського апеляційного суду від 24.06.2022 залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/106190916).

Ухвалою від 10.03.2025р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська заходи забезпечення позову, що були вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська відповідно від 23.06.2009р. у справі № 2-2506/2011 (попередній номер 2-7905/09) шляхом накладення арешту на все майно, що належало ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в межах заявлених позовних вимог у розмірі 217 952,32 дол. США: нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; інше рухоме майно, що знаходиться за місцем реєстрації відповідача: АДРЕСА_2 та грошові кошти, що обліковуються на рахунках ОСОБА_1 скасовані (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125761553)

Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом від 17.06.2025р. (а.с.32) у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 13.05.2025р. про зняття накладених арештів повідомив, що підстави для зняття накладених арештів у виконавчих провадженнях ВП № 44200947 та ВП № 33784586 відсутні, позаяк вони (виконавчі провадження) завершені за відсутністю у боржника майна.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. У п. 9 ч 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України і Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ЄСПЛ у справі "Хорнсбі проти Греції" ("Hornsby v. Greece") від 19.03.1997 (п. 40). У Рішенні ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" ("Voytenko v. Ukraine") від 29.06.2004 Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Відповідно до ст. 448 ЦПК України, ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими ст. 450 ЦПК України, за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно із ч.ч.2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку передбаченому законом.

Згідно із ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII (у редакції, чинній на момент прийняття постанови про повернення виконавчого документу стягувачу) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;

4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника -юридичної особи, місце проживання, перебування боржника-фізичної особи(крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;

7) боржник -фізична особа(крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини)чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;

9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;

10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів";

11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.п. 1, 3, 11 ч.1 цієї статті арешт з майна знімається (частина третя статті 37 Закону № 1404-VIII).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2025р. у справі № 2/1522/11652/11 виснувала, що законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження та у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків. Повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за виключенням випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону№ 1404-VIII).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.05.2021р. у справі № 712/12136/18 зазначено, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

У цій справі судом встановлено, що на майно скаржниці у 2012 та 2014р.р. накладено арешти на виконання рішення суду про стягнення з неї як з поручителя заборгованості за кредитним договором. В судовому порядку визнано припиненим зобов`язання позичальника за цим же кредитним договором у зв`язку із задоволенням грошових вимог банку шляхом позасудового врегулювання спору на підставі договору іпотеки. Виконавчі листи з виконання рішення суду повернуті органом ДВС, повторно до виконання не пред`являлись, строк їх пред`явлення до виконання сплив і не поновлювався.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно скаржниці як поручителя, за умови визнання припиненим зобов`язання позичальника, за якого скаржниця поручалася, і порука якої припинилася в силу положень ст.559 ЦК України разом із припиненням основного зобов`язання, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном та не відповідає загальним засадам цивільного судочинства.

Разом з тим, при розгляді скарги судом встановлено, що в даному випадку державний виконавець не мав повноважень щодо зняття арешту з майна боржника, а відтак відсутні підстави для визнання протиправними дій посадових осіб Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо відмови у знятті арештів, накладених на майно боржника ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях ВП № 44200947 та ВП № 33784586.

Як роз`яснено у п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2012 року №5 «Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», виходячи зі змісту статті 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Прецедентна практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Цей принцип, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73).

Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia).

Оскільки арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»), скаргу слід задовольнити шляхом зняття накладених арештів.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 259-261, 268, 352, 354, 355, 447-453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Зняти арешти із всього нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що були накладені Першим відділом ДВС міста Луцька ГТУЮу Волинській області, а саме:

- дата державної реєстрації: 01 вересня 2014 року, вид обтяження: арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 6849486 (спеціальний розділ), арешт накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 44200947, виданий 20 серпня 2014 року, видавник: Державний виконавець Першого відділу ДВС Луцького МУЮ Радчук Лілія Олегівна;

- дата реєстрації 08 серпня 2012 року, тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 12845629, арешт накладений на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони та його відчуження, ВП № 33784586 від 08 серпня 2012 року, винесена старшим державним виконавцем першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Франчук Тетяною Олексіївною, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно.

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України). Повний текст ухвали буде складено впродовж 5 днів.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Суддя: Д.О. Покопцева