КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/4464/24
Провадження № 2/552/170/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.01.2025 року Київський районний суд м. Полтаив в складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

секретаря судового засідання Кумир О.О.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох дітей: ОСОБА_4 , 2017 року народження та ОСОБА_5 , 2019 року народження. Спору, щодо місця проживання дітей немає, оскільки діти проживають з позивачем. Стосунки у сторін розладились, зникло взаєморозуміння та повага, кожен живе окремим життям та своїми інтересами. Шлюбні стосунки припинені, фактично сім`я припинила своє існування. Просить шлюб розірвати, визначити місце проживання дітей з нею.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 17 липня 2024 року відкрито провадженні у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 03 грудня 2024 року задоволено клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

Ухвалою суду від 06 грудня 2024 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заявив про визначення способу спілкування батька з дітьми та не чинити перешкоди у спілкуванні батька з дітьми.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 13 січня 2025 року залишено без розгляду клопотання відповідача про прийняття зустрічної позовної заяви про визначення способу (графіку) спілкування ( побачення ) батька з дітьми.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явилася, звернулась до суду з заявою про розгляд справи в її відсутність, заяву підтримує.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав та пояснив, що примирення між сторонами не можливе. Щодо визначення місця проживання дітей то в цій частині взагалі відсутній спір, крім того позивачем порушений порядок звернення до суду, а тому просив відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги. На даний час позивач перешкоджає відповідачу у спілкуванні з дітьми.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились.

Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 2016 року, мають дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачем.

Згідно з ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушення жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Сторони не виявили бажання примиритися.

Сторони не підтримують сімейні та подружні стосунки, спільне господарство не ведеться, проживають окремо, примирення не можливе, таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам.

Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статей 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч.3,4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У судовому засіданні не знайшло підтвердження, щодо наявності спору між сторонами про визначення місця проживання малолітніх дітей. Представник відповідача підтвердив, що діти проживають з матір`ю та це не заперечується його довірителем. Існує спір лише в частині перешкоджання позивачем у спілкуванні відповідачу з дітьми.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, у ході судового розгляду позивачем не надано належних доказів у розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України на підтвердження заявлених позовних вимог щодо встановлення місця проживання дітей, а тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. за позовну вимогу про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 % сплаченого позивачем судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп., інші 50 % сплаченого судового збору підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.

Позивачем при зверненні до суду не сплачений судовий збір за позовну вимогу щодо визначення місця проживання дітей, а тому з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за дану позовну вимогу у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Керуючись ст. 104, 105,110 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 12, 76, 141, 142, 259, 263-265 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Шлюб зареєстрований 05 жовтня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у Київському районному у місті Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 152- розірвати.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 605 грн. 60 коп.

Повернути ОСОБА_2 з державного бюджету судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. згідно квитанції ID: 9625-8846-9085-4851 від 11 липня 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_3 (місце проживанням АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Головуючий Ж.В. Кузіна