КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6604/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стеця Максима Леонідовича на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 1 травня 2024 року (суддя Кордюкова Ж.І.) про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,

встановив:

у серпні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 10 червня 2011 року по 21 травня 2019 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , який після розірвання шлюбу за взаємною домовленістю сторін проживав разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому жодних перешкод у спілкуванні з сином відповідачці не чинилось. Після початку повномасштабної військової агресії рф на території України 24 лютого 2022 року, коли місто Харків перебувало під авіаційними бомбардуваннями та існувала загроза окупації міста, він разом з сином переїхав до міста Ужгород, де орендував квартиру.

Позивач посилався на те, що не чинив перешкод у спілкуванні ОСОБА_3 з матір`ю, як онлайн, так і безпосередньо, коли та приїздила до міста Ужгорода. Протягом 2022 - 2023 років, ОСОБА_3 , мешкаючи з ним в Ужгороді, набув соціальних зв`язків, завів друзів у школі та на спортивних секціях, однак в червні 2023 року відповідачка одноособово прийняла рішення про зміну місця проживання їх сина та забрала його у м. Київ, де наразі проживає, як внутрішньо переміщена особа.

Позивач вважав, що такі дії відповідачки суперечать принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини, визначеного Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Верховною Радою України 27 лютого 1991 року та неодноразово

сформованого, як національними судами України, так і Європейським судом з прав людини.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 1 травня 2024 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 752/17187/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Стець М.Л. просить ухвалу суду скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Представник позивача зазначає, що суд першої інстанції безпідставно виходив з того, що позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є взаємовиключними та надав перевагу вирішенню позовних вимог матері, зупинивши розгляд аналогічних позовних вимог батька, чим порушив принцип рівності сторін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Павлік О.М. проти задоволення апеляційної скарги заперечує, посилаючись на те, що провадження у справі № 752/17187/23 було відкрито раніше, ніж у даній справі, та враховуючи об`єктивну неможливість провести розгляд справи до ухвалення рішення, суд першої інстанції виконав імперативну вимогу процесуального закону стосовно зупинення провадження по справі. При цьому роз`єднання позовних вимог у справі № 752/17187/23 не може слугувати підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що позов ОСОБА_1 у серпні 2023 року був поданий до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2023 року справа направлена за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва за клопотанням відповідачки ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

10 квітня 2024 року представником ОСОБА_2 - адвокатом Павліком О.М. подано заяву про зупинення провадження по справі на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, з посиланням на те, що у провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 752/17187/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Зупиняючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд та прийняття рішення у даній справі (№ 638/10536/23) залежить від того, яке судове рішення буде прийняте по справі № 752/17187/23, оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з нею пов`язані та є взаємовиключними з позовними вимогами, заявленими ОСОБА_1 у зустрічному позові про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та з позовними вимогами ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, які є предметом судового розгляду у даній справі № 638/10536/23.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не ґрунтується на нормах процесуального права та є безпідставним.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року в справі № 761/33089/20 вказано, що тлумачення пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України свідчить, що обов`язкове зупинення провадження у справі можливе за наявності у сукупності таких умов: 1) об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, тобто неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі; 2) пов`язаність справ - пов`язаною зі справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; у тому числі йдеться про факти, які мають преюдиційне значення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19 зазначено, що: «метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі і 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Отже, така підстава зупинення провадження, як неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи, застосовується у тому разі, коли в тій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у цій справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

При цьому, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання,

що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду необхідно у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Саме по собі твердження про неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для зупинення провадження у справі. Взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у іншій справі.

Судом встановлено, що у серпні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом про визначення місця проживання її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю та про стягнення аліментів (справа № 752/17187/23).

Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 4 вересня 2023 року відкрито провадження у справі № 752/17187/23.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 березня 2024 року роз`єднані позовні вимоги про стягнення аліментів та про визначення місця проживання дитини в самостійні провадження.

На час прийняття ухвали про зупинення провадження у даній справі, предметом судового розгляду у цивільній справі № 752/17187/23 були позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 .

Представник позивача посилається на те, що ОСОБА_1 подав зустрічний позов у справі № 752/17187/23 про визначення місця проживання дитини з ним, однак матеріали справи не містять відомостей про його прийняття, а представник ОСОБА_1 посилається на те, що судом питання про прийняття зустрічного позову ОСОБА_1 у справі № 752/17187/23 не приймалося.

У порушення вимог частини 6 статті 251 ЦПК України ухвала суду першої інстанції не містить обґрунтування, які саме обставини можуть бути встановлені при розгляді позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, які неможливо встановити при розгляді позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Висновки суду, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком є взаємовиключними з позовними вимогами ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю, що виключає можливість їх сумісного розгляду, колегія суддів вважає безпідставними, так як сторони звернулися до суду з метою вирішення спору про місце проживання їх спільної дитини, їх позовні вимоги є фактично зустрічними, тому зупиняючи провадження у справі за позовом одного з батьків до розгляду аналогічного позову іншого батька, суд порушує принцип рівності сторін та необґрунтовано вважає, що вирішення позову ОСОБА_1 залежить від результату розгляду позову ОСОБА_2 .

Також колегія суддів звертає увагу, що позови ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини перебувають на розгляді у Голосіївському районному суді міста Києва, а відтак суду необхідно вирішити питання про їх об`єднання та сумісний розгляд, що призведе до процесуальної економії та надасть кожній стороні можливість довести свої вимоги.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні ухвали про зупинення провадження у справі.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що ухвала про зупинення провадження у справі постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню, а справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стеця Максима Леонідовича задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 1 травня 2024 року скасувати, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини направити до Голосіївського районного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук