Провадження № 2/161/636/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого - судді Черняка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач через свого представника звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування вимог вказує, що 11.03.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 102613462 на суму 10000 грн. Згідно договору про відступлення прав вимоги №05Т від 29.07.2021 року право грошової вимоги за вказаним договором перейшло ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». В подальшому, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відступило право вимоги до ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» згідно договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 року.

Згідно додатку №1 до вказаного договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 34707,76 грн.

Договірні зобов`язання шодо повернення суми боргу не виконанні боржником.

На підставі наведеного, позивач просить суд, стягнути з відповідача в свою користь заборгованість у вказаній сумі, а також суму понесених судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_3 » (а.с. 60,61).

Ухвалою судді від 27.11.2024 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали.

06 січня 2025 року на адресу суду надійшов відзив відповідача в якому остання визнає вимоги частково в розмірі 17800 грн. Вказує, що розрахунок суми відсотків за користування кредитом вказано невірно, погоджується на відшкодування суми в межах строку кредитування (7800 грн.). Крім того, зауважує на неспівмірність заявленого розміру витрат на правничу допомогу складності справи. Вказує, що вона є багатодітною матір`ю та перебуває на службі в ЗСУ.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 11.03.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 102613462 на суму 10000 грн. (а.с.18-23,47). Договір укладено в електронній формі.

ТОВ «МІЛОАН» належним чином виконало умову договору та перерахувало кошти відповідачу (а.с.30), що визнається сторонами.

В порушення умов договору відповідач не виконувала належним чином взяті на себе боргові зобов`язання.

Згідно договору про відступлення прав вимоги №05Т від 29.07.2021 року право грошової вимоги за вказаним договором перейшло ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (а.с.10-17).

В подальшому, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відступило право вимоги до ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» згідно договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 року (а.с.24-27,33-36).

З матеріалів справи вбачається, що на адресу позивача 02.09.2024 року була надіслана досудова вимога щодо добровільного повернення заборгованості (а.с.31).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, позивача наділено правом грошової вимоги до відповідача.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Непогашення відповідачем заборгованості перед банком за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань.

Стаття 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до графіку платежів за договором про споживчий кредит, заборгованість ОСОБА_4 за вказаним договором мала бути сплачена 06.04.2021 року в розмірі 17800 грн. з яких: 10000 грн. - кредит, 7800 грн. - проценти (а.с.22).

Згідно наявних в справі відомостей позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 34707,76 грн. (9584 грн. - тіло кредиту, 25123,76 грн. - сума заборгованості за процентами) (а.с.51-52).

Відповідно до п. 2.3.1.2 договору №102613462 від 11.03.2021 року позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. Договору.

Проте наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як пунктами 1.3, 1.4 цього кредитного договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом 06.04.2021 року та не вказано іншої умови.

Крім того, належних доказів того, що відповідач як позичальник вчинила певні дії, які б об`єктивно свідчили б про її добру волю і бажання здійснити пролонгацію кредиту, до матеріалів позову не додано.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, за умовами договору про споживчий кредит №102613462 від 11.03.2021 року сторони погодили строк його дії до 06.04.2021 року, тому, починаючи із зазначеної дати, банк не мав права нараховувати проценти за користування кредитом.

Аналіз копії відомості про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» за цим кредитним договором свідчить про те, що заборгованість за відсотками нараховувалася поза межами строку дії договору.

Разом із тим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.

Тобто, право ТОВ «Мілоан» та інших кредиторів нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору 06.04.2021 року, а тому, починаючи із зазначеної дати, нарахування процентів за користування кредитом не відповідає вимогам закону.

За таких обставин суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає до стягнення саме узгоджений сторонами кредитного договору розмір процентів 7800 грн., які вказані у графіку платежів за договором про споживчий кредит №102613462 від 11.03.2021 року.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову у розмірі 17800 грн.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1242,34 грн. (2422,40 грн. х 17800 грн. / 34707,76 грн.).

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до ч.ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Представником позивача поданий до суду договір про надання правничої допомоги № 43657029 від 07.08.2024 року та додаткову угоду до нього від 30.09.2024 року, детальний опис наданих послуг від 30.09.2024 на суму 6000 грн. (а.с. 54-56,28, 53).

Суд наголошує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію ВС від 01.09.2020 р. у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд зауважує, що справа не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні без участі сторін.

Крім того, послуги надані адвокатським об`єднанням є типовими для позивача оскільки стягнення заборгованості також є предметом діяльності позивача, відповідно не потребують витрати значного часу на складання документів та визначення правових позиції.

Відтак, виділення адвокатом «правового аналізу правовідносин та надання правових рекомендацій щодо захисту інтересів як самостійного виду адвокатської послуги є необґрунтованим, а тому визначення оплати на суму 2250 грн. є неспівмірним із фактично наданим обсягом юридичної допомоги та має бути виключено із загальної вартості наданих відповідачу послуг правничої допомоги.

З огляду на обставини справи, позицію сторони відповідача, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, суд вважає, що розмір витрат позивача є непропорційним до предмету позову, вартість послуг є вочевидь завищеною, тому наявні підстави для часткового їх відшкодування відповідачем, пропорційно задоволеним вимогам (від суми 3750 грн.), в сумі 1923,20 грн., що відповідатиме обсягу наданих послуг та вимогам розумності та справедливості.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 280-284, 288, 354 ЦПК України, ст.ст.526, 527, 533, 626, 629, 631, 651, 1046, 1048, 1050, 1054, 1055, 1056 Цивільного кодексу України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» заборгованість за кредитним договором № 102613462 від 11.03.2021 року в розмірі 17800 (сімнадцять тисяч вісімсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» судовий збір у розмірі 1242 (одна тисяча двісті сорок дві) грн. 34 коп. та 1923 (одна тисяча дев`ятсот двадцять три) грн. 20 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» (01011, м. Київ, вул. Рибальська 22, ).

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Повний текст рішення суду складено 07 січня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк