ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/986/25 Справа № 212/8502/24 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року м.Кривий Ріг

справа № 212/8502/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»,

заінтересовані особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», ОСОБА_1 , Приватний виконавець Сидорук Леся Вікторівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Лігал»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2024 року, яка постановлена суддею Власенко М. Д. в м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 17 вересня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (надалі ТзОВ «Дебт Форс») звернулось до суду з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні шляхом заміни стягувача його правонаступником.

В обґрунтування заяви ТзОВ «Дебт Форс» посилається на те, що на виконанні приватного виконавця Сидорук Л.В. перебуває виконавче провадження № 67228946, відкрите на підставі виконавчого напису № 78240 вчиненого 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Грисюк О.В. про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал».

Станом на дату подачі заяви до суду вказане виконавче провадження відкрите.

15 лютого 2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Кампсіс Фінанс» було укладено Договір № 15-02/2023/ про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило ТзОВ «Кампсіс Фінанс», а ТзОВ «Кампсіс Фінанс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 0131/030411-ZP.

21 травня 2024 року між ТзОВ «Кампсіс Фінанс» та ТзОВ «Дебт Форс» було укладено Договір № 21-058/24 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТзОВ «Кампсіс Фінанс» відступило ТзОВ «Дебт Форс» а ТзОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 0131/030411-ZP.

На підставі викладеного, посилаючись на положення ст.442 ЦПК України, ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», ТзОВ «Дебт Форс» просило суд замінити стягувача ТзОВ «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні, відкритого на підставі виконавчого напису № 78240 вчиненого 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Грисюк О.В. про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал».

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2024 року заяву задоволено.

Замінено стягувача ТзОВ «Вердикт Капітал» на його правонаступника ТзОВ «Дебт Форс» у виконавчому провадженні № 67228946 з примусового виконання виконавчого напису, виданого 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. за № 78240 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ТзОВ «Вердикт Капітал».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність ухвали суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні заявлених ТзОВ «Дебт Форс» вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що про існування вчиненого 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Грисюк О.В. виконавчого напису № 78240 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» боргу, апелянт не був обізнаний та вважає, що вказаний виконавчий напис було вчинено з порушенням чинного законодавства, у зв`язку з чим останній має намір звернутися до суду з позовною заявою про визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Крім того апелянт посилається на те, що 28 червня 2024 року Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг НБУ анулював ТзОВ «Дебт Форс» ліцензію на діяльність фінансової компанії. На думку скаржника,укладений між юридичними особами 21 травня 2024 року Договір № 21-058/24 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги є фінансовою послугою та передбачає наявність у юридичної особи відповідної ліцензії на здійснення фінансової діяльності. Оскільки ТзОВ «Дебт Форс» не має необхідної ліцензії, то товариство не може бути замінено у виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Також апелянт посилається на те, що 05 вересня 2022 року він був призваний на військову службу під час мобілізації та по теперішній час він проходить військову службу у зв`язку з чим, на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», звільнений від сплати штрафних санкцій та відсотків за користування кредитом.

У відзиві на апеляційну скаргу ТзОВ «Дебт Форс», посилаючись на законність на обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу позивача - залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін, з наступних підстав.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною вчинено виконавчий напис № 78240 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № 0131/030411-ZP від 05 січня 2016 року, укладеного з Акціонерним товариством «Укрсоцбак», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 2 від 25 березня 2019 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», правонаступником якого, на підставі договору відступлення прави вимоги № 1/КІ від 21 грудня 2020 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс», правонаступником якого, на підставі договору відступлення прави вимоги № 21-12/20 КІ року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Стягнення заборгованості проводиться за період з 21 грудня 2020 року по 25 грудня 2021 року, загальна сума боргу складає 38 937,82 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Лесею Вікторівною від 22 жовтня 2021 відкрито виконавче провадження № 67228946 з примусового виконання виконавчого напису № 78240, виданого 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» у розмірі 38 937,82 грн.

15 лютого 2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Кампсіс Фінанс» було укладено Договір № 15-02/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило ТзОВ «Кампсіс Фінанс», а ТзОВ «Кампсіс Фінанс» набуло право вимоги до боржників, зазначених у Додатках № 1 та № 3.

Згідно Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за договором № 15-02/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 15 лютого 2023 року, ТзОВ «Вердикт Капітал» передало, а ТОВ «Кампсіс Фінанс» прийняло Реєстр Боржників в кількості 29100 боржників.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору № 15-02/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 15 лютого 2023 року ТзОВ «Кампсіс Фінанс» набуло права грошової вимоги до кредитного договору № 0131/030411-ZP від 05 січня 2016 року, де боржником є ОСОБА_1

21 травня 2024 року між ТзОВ «Кампсіс Фінанс» та ТзОВ «Дебт Форс» було укладено Договір № 21-05/24 (К) про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТзОВ «Кампсіс Фінанс» відступило ТзОВ «Дебт Форс», а ТзОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги заборгованості до боржників, зазначених у Додатках № 1 та № 3.

Згідно Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за договором № 21-05/24 (К) про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 21 травня 2024 року, ТзОВ «Кампсіс Фінанс» передало, а ТзОВ «Дебт Форс» прийняло Реєстр Боржників в кількості 4246 боржників.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору № 21-05/24 (К) про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 21 травня 2024 року ТзОВ «Дебт Форс» набуло права грошової вимоги до кредитного договору № 0131/030411-ZP від 05 січня 2016 року, де боржником є ОСОБА_1 .

Задовольняючи заяву ТзОВ «Дебт Форс» про заміну сторони у виконавчому провадженні шляхом заміни стягувача його правонаступником, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення вказаної заяви, оскільки у виконавчому провадженні № 67228946 відбулась заміна стягувача, зокрема правонаступником ТзОВ «Вердикт Капітал» є ТзОВ «Дебт Форс».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вважається сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконання судового рішення є невід`ємною та заключною частиною судового процесу, яка поєднана із попередніми єдиною та основною метою всього судочинства, яке полягає у захисті прав і охоронюваних законом інтересів осіб.

Згідно із частиною першою та другою статті 15 Закону сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 15 Закону, у разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно зі статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особи).

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони у справі іншими особами у зв`язку з переходом до цих осіб матеріальних прав і обов`язків попередньої особи та може мати місце на будь-якій стадії судового провадження.

Виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка завершує його. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішенням законної сили або за інших умов, установлених законом. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Така заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво. Підставою процесуального правонаступництва (заміни сторони виконавчого провадження) є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Передання права вимоги (цесія) є заміною кредитора в зобов`язанні шляхом передання ним своїх прав іншій особі за правочином (ч. 1 ст. 512 ЦК України). Внаслідок вчинення правочину (наприклад, договору купівлі-продажу) новий кредитор отримує всі права первісного кредитора за зобов`язаннями, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Тобто, цесія це уступка, на платній або безоплатній основі кредитором (цедентом) свого права вимагати гроші чи інші цінності, на користь третьої особи (цесіонарій), до якої за договором про відступлення права вимоги (договір цесії) переходить визначений таким договором обсяг прав вимагати від боржника виконання ним свого боргового зобов`язання перед цесіонарієм, яке виникло в нього перед первісним кредитором (цедентом).

Згідно статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України). Тобто, факторинг є договором про надання послуг фінансовою установою, мета якого є отримання клієнтом коштів у вигляді фінансування в обмін на передане ним право вимоги.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у Постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, та висновками Верховного Суду, у Постанові від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17, та у Постанові від 30 січня 2019 року у справі № 2-230/11 (провадження № 61-46230св18).

У постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 183/4196/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тільки в ЦПК України врегульовано правило заміни сторони виконавчого провадження, порушеного через необхідність виконання рішення «не судового» органу, та дійшла такого висновку: заява про заміну сторони виконавчого провадження, відкритого на виконання виконавчого напису нотаріуса, підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що врегулювання цього питання саме нормами ЦПК України обумовлено відсутністю спору між стороною виконавчого провадження та виконавцем, що свідчить про відсутність потреби в задіянні суду адміністративної юрисдикції, оскільки сторона виконавчого провадження не оспорює його рішень, дій чи бездіяльності, бо вирішення вказаного питання перебуває поза межами компетенції виконавця. Однак саме цивільний суд спроможний кваліфіковано встановити, чи є правонаступником заявник, який просить замінити собою попереднього учасника виконавчого провадження.

Заміна сторони у виконавчому написі, вчиненому нотаріусом, та заміна сторони у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса є відмінними правовими категоріями, оскільки заміна сторони у виконавчому провадженні є можливою виключно у разі відкриття відповідного виконавчого провадження, що передбачено спеціальним правилом статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що до відкриття виконавчого провадження у порядку, визначеному статтею 442 ЦПК України, може бути замінено боржника або стягувача лише у виконавчому листі, яким у системному розумінні з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчий документ, виданий судом у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, ухвалених у цивільних справах, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів.

Виконавчий напис нотаріуса є різновидом виконавчого документа в розумінні статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», який є відмінним від виконавчого листа за формою, змістом, а також суб`єктом та процедурою видання, отже, положення частини п`ятої статті 442 ЦПК України не можуть бути застосовані за аналогією у випадку заміни сторони у виконавчому написі нотаріуса, виконавче провадження за яким ще не відкрито.

Відповідно до статті 88 Закону України від 02 вересня 1993 року «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Тобто саме нотаріус при вчиненні виконавчого напису перевіряє належність стягувача й у разі зміни сторони правовідношення саме новий учасник і буде стягувачем у новому виконавчому написі за зверненням нової сторони (нового учасника) правовідносин.

Отже, виконавчий напис нотаріуса є формою захисту цивільних прав та інтересів, що відбувається в певному спеціальному порядку, який є відмінним від інших форм (зокрема й судовій) надання захисту таким правам та інтересам.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Лесею Вікторівною від 22 жовтня 2021 відкрито виконавче провадження № 67228946 з примусового виконання виконавчого напису № 78240, виданого 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» у розмірі 38 937,82 грн.

Матеріали справи не містять доказів повного виконання судового рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» заборгованість по кредитному договору.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання виконавчого напису нотаріуса, при цьому реалізувати право на примусове стягнення сум визначених виконавчим написом нотаріуса можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні.

Таким чином, висновок суду щодо правомірності набуття права вимоги новим кредитором - ТзОВ «Дебт Форс», є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що про існування вчиненого 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Грисюк О.В. виконавчого напису № 78240 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» боргу, апелянт не був обізнаний та вважає, що вказаний виконавчий напис було вчинено з порушенням чинного законодавства, у зв`язку з чим останній має намір звернутися до суду з позовною заявою про визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви ТзОВ «Дебт Форс» про заміну сторони у виконавчому провадженні шляхом заміни стягувача його правонаступником, оскільки правомірність вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису не є предметом даного спору, відомостей про те, що виконавчий напис № 78240 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» боргу визнано таким, що не підлягає виконанню, матеріали справи не містять.

Також не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та відмови в задоволенні заяви ТзОВ «Дебт Форс» про заміну сторони у виконавчому провадженні шляхом заміни стягувача його правонаступником доводи апеляційної скарги про те, що 28 червня 2024 року Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг НБУ анулював ТзОВ «Дебт Форс» ліцензію на діяльність фінансової компанії, тому, на думку скаржника, укладений між юридичними особами 21 травня 2024 року Договір № 21-058/24 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги є фінансовою послугою та передбачає наявність у юридичної особи відповідної ліцензії на здійснення фінансової діяльності, що свідчить про те, що ТзОВ «Дебт Форс» не має необхідної ліцензії, то товариство не може бути замінено у виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, оскільки при укладенні між первісним кредитором та правонаступниками, останнім з яких є ТзОВ «Дебт Форс», договори про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги не оспорювалися, недійсними не визнавалися, а отже є дійсними і підлягають виконанню.

Крім того, на час укладання договору факторингу в травні 2024 року у нового фактора ТзОВ «Дебт Форс» існувала відповідна ліцензія з правом здійснювати діяльність по наданню фінансових послуг.

Прийняте 28 червня 2024 року Комітетом з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг НБУ рішення про анулювання ТзОВ «Дебт Форс» ліцензії на діяльність фінансової компанії з правом здійснювати діяльність з надання таких фінансових послуг - зворотної сили не має, а відтак вказане товариство при укладанні договору про відступлення прав вимоги діяло в межах закону, у зв`язку з чим правомірно набуло статусу правонаступника попереднього стягувача у виконавчому провадженні.

Доказів, на підтвердження визнання договорів про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 0131/030411-ZP від 05 січня 2016 року недійсними чи оскарження боржником таких договорів у судовому порядку матеріали справи не містять. Таких доказів не отримано судом апеляційної інстанції у ході перегляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 . Суд зазначає, що вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язку боржника з виконання свого грошового зобов`язання за виконавчим провадженням.

Посилання апелянта на те, що 05 вересня 2022 року він був призваний на військову службу під час мобілізації та по теперішній час він проходить військову службу у зв`язку з чим, на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», звільнений від сплати штрафних санкцій та відсотків за користування кредитом не стосуються предмету даної справи, оскільки зводяться до незгоди із вчиненим приватним нотаріусом Грисюк О.В. виконавчим написом № 78240 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» боргу, тому вказані доводи мають враховуватися при оскарженні боржником вказаного виконавчого напису.

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, постановив ухвалу, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 січня 2025 року.

Головуючий:

Судді: