Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 553/3242/24
Провадження № 2/553/229/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2025 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді Високих М.С., з участю секретаря судового засідання Сіомашко В.Р.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до Полтавської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Полтави з цивільним позовом до Подільської районної у м. Полтаві ради, в якому прохає визнати за нею право власності в порядку спадкування на частку земельної ділянки, кадастровий номер 531036700:12:002:0265, що знаходиться по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , єдиним спадкоємцем якої є позивач. Після смерті ОСОБА_3 відкрито спадкову справу та встановлено, що за життя ОСОБА_3 складено заповіт, за яким майно вона заповіла ОСОБА_4 .

За життя ОСОБА_3 належали частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних побудов по АДРЕСА_1 , та земельна ділянка, кадастровий номер :12:002:0265 по АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_2 . Право спільної сумісної власності ОСОБА_3 на земельну ділянку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 212152 та Витягом з Державного земельного кадастру на земельну ділянку № НВ-019.

Приватним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних побудов, однак прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину земельної ділянки у зв`язку із відсутністю визначених часток у праві спільної власності на земельну ділянку. З метою реалізувати своє право на спадщину, ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, в якому прохає визнати за нею право власності на зазначену вище земельну ділянку в порядку спадкування.

Ухвалою суду від 24.09.2024 позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

07.10.2024 представником відповідача Подільської районної у м. Полтаві ради подано відзив з проханням відмовити у задоволенні позову. Серед іншого відповідачем було вказано про відсутність повноважень на представлення інтересів територіальної громади у справах щодо спадкування.

Ухвалою суду від 26.11.2024 за клопотанням представника відповідача ОСОБА_5 у справі здійснено заміну первісного відповідача на належного Полтавську міську раду.

16.12.2024 Полтавською міською радою подано відзив на позов, в якому відповідач прохає відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та розглянути справу за відсутності представника. Заперечення проти позову вмотивовані відповідачем тим, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлою ОСОБА_3 не узгоджується з вимогами законодавства, оскільки в такому разі судом буде вирішено питання про право особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності. Також відповідачем вказано, що Полтавською міською радою не було порушено прав позивача та міська рада не є співвласником спірної земельної ділянки.

За ухвалою суду від 24.12.2024 підготовче провадження у справі було закрито з призначенням справи до судового розгляду по суті.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, сторони, третя особа до суду не прибули. Від представника позивача ОСОБА_5 надійшло клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності. Представник відповідача у відзиві прохав судовий розгляд здійснювати без його участі. Третя особа ОСОБА_2 звернулась до суду із клопотанням про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову заперечень не мала.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується копіями паспорта на ім`я позивача, копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 та копію свідоцтва про шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , після реєстрації якого дружина прийняла прізвище ОСОБА_7 (а.с.6-8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 .

Згідно із копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 02.12.2020 приватним нотаріусом Матвєєнко В.О. (спадкова справа № 19/2018, зареєстровано в реєстрі за № 392), на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Матвєєнко В.О. 09.11.2015, зареєстрованого у реєстрі за № 1323, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 є її донька ОСОБА_4 . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних побудов, що знаходиться у АДРЕСА_1 (а.с.9).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 235160589 від 02.12.2020, право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності з розміром частки зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с.10-11).

Постановою приватного нотаріуса Матвєєнко В.О. від 02.12.2020 про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.12-13), ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину земельної ділянки після смерті ОСОБА_3 , у зв`язку із не визначенням частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку.

Так, виходячи із змісту постанови нотаріуса, за життя ОСОБА_3 складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Матвєєнко В.О. 09.11.2015, яким померла заповіла все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого не складалось, ОСОБА_4 .

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №212152 виданого ОСОБА_3 на підставі рішення від 08.06.2010 №310 виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради, остання є власником земельної ділянки площею 0,0751 га, яка розташована у АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер ділянки: :12:002:0265 (а.с.15-16).

Як убачається з матеріалів справи, співвласниками цієї земельної ділянки без визначення часток є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с17-21).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України).

Згідно із нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до ст.1220 ЦК України, відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

За ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Згідно із ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч.1 ст.368 ЦК України).

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно з ч.1 ст.86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). За змістом ст.89 ЗК України та глави 26 розділу І книги третьої ЦК України, спільною сумісною є спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Згідно з ч. 5 ст. 89 ЗК України поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 за №20, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Водночас, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ч.1 ст.25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч.4 ст.25 ЦК України).

За таких обставин, визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець має право захистити свої права шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування, з огляду на що позовні вимоги є обґрунтованими.

Аналізуючи викладене, виходячи з фактичних обставин справи та норм законодавства, що регулюють виниклі правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позову у повному обсязі, оскільки у зв`язку зі смертю одного з співвласників частка у спільній сумісній власності якого не визначена за життя, спадкоємець позбавлений можливості реалізувати своє право на спадщину. За таких обставин, позивач не має іншої можливості захистити своє право, тому суд вважає, що відповідно до ст.16 ЦК України цивільне право останньої підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку.

Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Полтавської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 частку земельної ділянки, загальною площею 0,0751 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером: :12:002:0265.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Третя особа:Полтавська міська рада, , адреса: м. Полтава, вул. Соборності, 36. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя

Ленінського районного суду м.Полтави М.С. Високих