справа № 756/9184/23
головуючий у суді І інстанції Белоконна І.В.
провадження № 22-ц/824/753/753/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ільющенка Юрія Анатолійовича на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 листопада 2023 року та на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ТОВ «Експлуатаційна компанія» звернулося до Оболонського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованості у розмірі 79 983 грн 38 коп.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

30 листопада 2009 року між позивачем та відповідачем укладений комплексний договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, пунктом 1 якого визначено, що предметом договору є забезпечення підприємством обслуговування та поточного ремонту житлового будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на час подання указаного позову договір є чинним, жодна із сторін не заявила про намір його розірвання.

Відповідач не виконує своє зобов`язання щодо сплати за отримані послуги, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за період з 01 січня 2018 року по 30 квітня 2023 року у розмірі 79 983 грн 38 коп.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 08 листопада 2023 року позов ТОВ «Експлуатаційна компанія» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Експлуатаційна компанія» заборгованість за житлово-комунальні послуги у загальному розмірі 79 983 грн 38 коп. та судовий збір у розмірі 2 684 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем надано письмові докази про понесення щомісячних грошових витрат на утримання будинку АДРЕСА_1 , які не спростовані відповідачем, а відповідач у свою чергу не виконувала своїх зобов`язань щодо сплати грошових коштів на утримання квартири.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Експлуатаційна компанія» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 500 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Ільющенко Ю.А. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 листопада 2023 року та додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з 30 листопада 2009 року до 01 січня 2018 року позивач виконував свої обов`язки за комплексним договором № 00001098, але з 01 січня 2018 року позивач припинив належним чином виконувати свої обов`язки, у зв`язку з чим ОСОБА_1 постійно скаржилася до ТОВ «Експлуатаційна компанія» щодо незадовільного стану прибудинкової території у будинку АДРЕСА_1 набережна.

Вказує, що позивач продовжував нехтувати своїми обов`язками та продовжував не виконувати свої обов`язки передбачені комплексним договором № 00001098.?

На думку відповідачки, позовні вимоги ТОВ «Експлуатаційна компанія» є необгрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів надання комунальних послуг.

ОСОБА_1 надсилала до ТОВ «Експлуатаційна Компанія» заяви з проханням зробити перерахунок по оплаті з прибудинкової територію, частиною якої вона не мала можливості користуватися з 01 лютого 2017 року.

Указані обставини підтверджені документально та свідчать про те, що позивачем не надавались відповідачу послуги з житлово-комунальних послуг у повному обсязі.

Незважаючи на наявний спір про право, ОСОБА_1 продовжувала сплачувати за житлово-комунальні послуги з санітарного обслуговування прибудинкової території, розуміючи що відповідач зі свого боку не виконує свої обов`язки визначені комплексним договором, що підтверджено відповідними платіжними дорученнями до АКБ «Приватбанк», копії платіжних документів перебувають у матеріалах справи:

дублікат квитанції № 0.0.944210291.1 від 19 січня 2018 року на суму 688 грн;

дублікат квитанції № 0.0.975814768.1 від 27 лютого 2018 року на суму 688 грн;

дублікат квитанції № 0.0.994237048.1 від 21 березня 2018 року на суму 688 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 07 червня 2018 року на суму 688 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 24 листопада 2019 року на суму 1376 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 24 листопада 2019 року на суму 1376 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 19 жовтня 2019 року на суму 1376 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 19 жовтня 2019 року на суму 1376 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 29 серпня 2019 року на суму 1376 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 29 серпня 2019 року на суму 1376 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 18 липня 2019 року на суму 1376 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 18 липня 2019 року на суму 1376 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 06 червня 2019 на суму 1376 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 07 червня 2019 року на суму 1376 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 23 грудня 2020 року на суму 132,36 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 29 серпня 2020 року на суму 394,79 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 26 січня 2020 року на суму 1376 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 22 травня 2020 року на суму 462,26 грн;

дублікат квитанції № 0.0..2 від 22 травня 2020 року на суму 337,74 грн;

квитанції № 80E8-4РЕВ-6ХНМ-7ХСР від 10 січня 2022 року на суму 317 грн 76 коп. (monobank).

Позивачем не надано суду доказів виконання умов договору за період з 01 січня 2018 року по 30 квітня 2023 року.

Розрахунок заборгованості за неотриманні послуги не може свідчити про дійсність наявності боргу у відповідача перед позивачем або про наявність боргових зобов`язань у цілому.

20 жовтня 2023 року позивачем направлено до суду першої інстанції клопотання про витребування доказів, однак указане клопотання судом розглянуте не було.

Щодо судових витрат позивача на правову допомогу відповідач вказує, що позовна заява ТОВ «Експлуатаційна компанія» є за своїм змістом шаблонною, а розгляд справи № 756/9184/23 відбувався без участі відповідачки та її представника, тому змагальності сторін у судовому процесі не було, тому що правнича допомога у розмірі 9 500 грн є неспівмірною зі складністю справи та наданими адвокатом послугами.

Від представника ТОВ «Експлуатаційна компанія» - адвоката Халупного А.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що доводи відповідача про те, що позивач з 2018 року перестав належним чином виконувати свої обов`язки за договором, у зв`язку із чим ОСОБА_1 постійно скаржилась, не відповідають дійсності та не підтверджені жодними доказами.

Жодних претензій, оформлених у порядку, передбаченому чинним законодавством, відповідачка не надсилала та не надавала позивачу.

Також відповідачем не доведено факту ненадання чи неналежного надання послуг в багатоквартирному будинку.

До заяви про перегляд заочного рішення відповідачкою додано лише заяву, адресовану позивачу, із проханням провести перерахунок заборгованості. Указана заява не підтверджує неналежне виконання послуг позивачем.

Позивач вважає, що періодична оплата відповідачем за послуги за договором є підтвердженням прийняття таких послуг.

Водночас, наведене свідчить про суперечливу поведінку відповідача, адже остання своїми діями підтверджувала прийняття послуг, наданих їй ТОВ «Експлуатаційна компанія», і при цьому стверджувала, що не отримувала послуг.

Вказує, що апеляційна скарга не містить доводів щодо непогодження із сумою заборгованості, відповідачем не ставиться під сумнів правильність розрахунків, отже, у скарзі не зазначено обставин, на підставі яких можна дійти висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що клопотання про витребування доказів було подано після спливу строку, передбаченого процесуальним законом, тому такі доводи відповідача не свідчать про порушення судом норм процесуального права.

За змістом частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України (у редакції станом на час надходження апеляційної скарги та призначення справи до розгляду) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла таких висновків.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11 квітня 2023 року (а.с. 18).

30 листопада 2009 року між ТОВ «Експлуатаційна компанія» та ОСОБА_1 укладений комплексний договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території № 00001098 (а.с. 11-12).

Пунктом 1.1 цього договору визначено, що предметом договору є забезпечення підприємством обслуговування та поточного ремонту житлового будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 4.1 договору оплата за надання послуг відповідно до умов цього договору здійснюється споживачем відповідно до фактичних витрат (кошториса) підприємства з обслуговування будинку і прибудинкової території пропорційно площі займаного житлового приміщення.

Споживач не пізніше 28 числа, наступного за звітним, проводить сплату грошових коштів за спожиті послуги і виконані роботи за цим договором на поточний рахунок підприємства (пункт 4.2 договору).

Відповідно до пунктів 6.2, 6.3, 6.4 договору термін дії цього договору складає три роки з моменту набуття чинності. Дія договору автоматично продовжується на наступний термін, якщо жодна із сторін в письмовій формі не заявить про його перегляд за місяць до закінчення його дії. Договір може бути розірвано достроково за згодою сторін шляхом укладання додаткової угоди, укладеній в письмовій формі та підписаній сторонами.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, заборгованість ОСОБА_1 за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2018 року по 30 квітня 2023 року становить 79 983 грн 38 коп. (а.с. 6).

З вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка періодично здійснювала платежі по оплаті за житлово-комунальні послуги, а саме: за жовтень 2019 року - 2310 грн 91 коп., за листопад 2019 року - 2752 грн, за січень 2020 року - 1376 грн, за травень 2020 року - 800 грн, за вересень 2020 року - 394 грн 79 коп., за грудень 2020 року - 132 грн 36 коп., за січень 2020 року - 317 грн 76 коп.

На підтвердження часткової сплати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території ОСОБА_1 до заяви про перегляд заочного рішення надано:

дублікат квитанції № 0.0.944210291.1 від 19 січня 2018 року на суму 688 грн;

дублікат квитанції № 0.0.975814768.1 від 27 лютого 2018 року на суму 688 грн;

дублікат квитанції № 0.0.994237048.1 від 21 березня 2018 року на суму 688 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 07 червня 2018 року на суму 688 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 24 листопада 2019 року на суму 1376 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 24 листопада 2019 року на суму 1376 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 19 жовтня 2019 року на суму 1376 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 19 жовтня 2019 року на суму 1376 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 29 серпня 2019 року на суму 1376 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 29 серпня 2019 року на суму 1376 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 18 липня 2019 року на суму 1376 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 18 липня 2019 року на суму 1376 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 06 червня 2019 на суму 1376 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 07 червня 2019 року на суму 1376 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 23 грудня 2020 року на суму 132,36 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 29 серпня 2020 року на суму 394,79 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 26 січня 2020 року на суму 1376 грн;

дублікат квитанції № 0.0..1 від 22 травня 2020 року на суму 462,26 грн;

дублікат квитанції № 0.0..2 від 22 травня 2020 року на суму 337,74 грн;

квитанції № 80E8-4РЕВ-6ХНМ-7ХСР від 10 січня 2022 року на суму 317,76грн. (monobank) (а.с. 80-89).

Відповідно до частини 4 статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно зі статтею 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Частиною 2 статті 382 ЦК України визначено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до змісту статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Пунктом 5 частини 2 статті 7 цього Закону визначено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що з 01 січня 2018 року позивач припинив належним чином виконувати свої обов`язки, у зв`язку з чим ОСОБА_1 постійно скаржилася до ТОВ «Експлуатаційна компанія» щодо незадовільного стану прибудинкової території у будинку АДРЕСА_1 .

Однак на підтвердження своїх доводів щодо звернення до позивача зі скаргами ОСОБА_1 надано лише її заяву із вх. № 41 від 13 червня 2020 року на ім`я директора ТОВ «Експлуатаційна компанія», у якій відповідач просила провести перерахунок оплати за прибудинкову територію, частиною якої вона не має можливості користуватися через встановлення огорожі навколо клумби (а.с. 78).

Також ОСОБА_1 надано її заяву із вх. № 277 від 27 квітня 2017 року на ім`я директора КК «Уютный дом» про проведення перерахунку оплати за прибудинкову територію, однак указана заява не відноситься до періоду спірної заборгованості, а також адресована особі, яка не є учасником цієї справи та у матеріалах справи відсутні відомості про те, що ТОВ «Експлуатаційна компанія» має відношення до КК «Уютный дом», зокрема є його правонаступником тощо.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 у своїй заяві про перегляд заочного рішення вказувала, що на її думку позивачем у спірний період не надавалися житлово-комунальні послуги, тому нею частково здійснювалася оплата таких послуг і загальну сума боргу з урахуванням наданих нею квитанцій становить 68 534 грн 29 коп.

Доказів на підтвердження того, що комунальні послуги у спірний період за визначеною адресою не надавались, так само як доказів на підтвердження порушення строків, видів наданих житлово-комунальних послуг матеріали справи не містять.

Крім того, з наданих відповідачем дублікатів квитанцій вбачається, що нею у спірний період здійснювалася часткова сплата за отримані житлово-комунальні послуги.

Установивши, що ОСОБА_1 є власником квартири, суд першої інстанції зробив правильний висновок про стягнення з неї заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Перевіряючи розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідача, апеляційний суд враховує надані відповідачем дублікати квитанцій, з яких вбачається, що за спірний період нарахованої заборгованості з 01 січня 2018 року по 30 квітня 2023 року позивачем сплачено на загальну суму 19 532 грн 91 коп.

Із розрахунку заборгованості за указаний період, який зазначений у позовній заяві, вбачається, що під час обрахунку суми заборгованості, питання про стягнення якої порушується ТОВ «Експлуатаційна компанія», позивачем враховано лише оплати здійснені відповідачем відповідно до:

дублікату квитанції № 0.0..1 від 26 січня 2020 року на суму 1376 грн;

дублікату квитанції № 0.0..1 від 23 грудня 2020 року на суму 132,36 грн.

При цьому апеляційний суд враховує, що позивачем у відзиві на апеляційну скаргу не заперечувалося та не спростовано будь-якими доказами факт здійснення відповідачем платежів на добровільне часткове погашення заборгованості відповідно до інших платіжних документів, суми за якими не враховані позивачем під час здійснення обрахунку заборгованості.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було розглянуте її клопотання про витребування доказів, оскільки з протоколу судового засідання від 08 листопада 2023 року вбачається, що суд першої інстанції у судовому засіданні розглянув указане клопотання та дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованості з відрахуванням суми, яка сплачена відповідачем добровільно та не врахована позивачем під час здійснення розрахунку (79 983 грн 38 коп. - 18 024 грн 55 коп. = 61 958 грн 83 коп.), тому заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 листопада 2023 року підлягає зміні в частині суми заборгованості.

Щодо додаткового рішення суду.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у зв`язку з переглядом цієї справи у суді першої інстанції, надано засвідчені копії:

договору про надання правової допомоги від 05 квітня 2023 року № 05/04, укладеного між ТОВ «Експлуатаційна компанія» та адвокатом Халупним А.В.;

додаткової угоди від 05 квітня 2023 року до договору про надання правової допомоги від № 05/04, умовами якого сторони погодили, що вартість підготовки в подання позовної заяви становить 3 000 грн, представництва інтересів замовника в одному судовому засіданні - 2 000 грн; виїзд у суд для ознайомлення з матеріалами справи один раз - 2 000 грн; підготовка і подання одного процесуального документу крім позовної заяви - 2 500 грн.

акта прийому-передачі наданих послуг від 10 листопада 2023 року відповідно до якого загальна вартість наданих послуг адвокатом послуг становить 9 500 грн, до якої входить:

підготовка і подання позовної заяви - 3 000 грн;

представництво інтересів замовника у судових засіданнях призначених на 11 жовтня 2023 року, 08 листопада 2023 року - 4 000 грн;

підготовка і подання клопотання про відшкодування витрат за професійну правничу допомогу - 2 500 грн.

докази направлення указаної заяви з додатками відповідачу.

Апеляційний суд зауважує, що заява сторони про розподіл судових витрат фактично є дією спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною.

З огляду на те, що подання стороною заяви про розподіл судових витрат не може бути ототожнено з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи по суті спору, суд першої інстанції дійшов посилкового висновку про наявність підстав для компенсації витрат за подання такої заяви.

Враховуючи положення пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу та покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково (враховуючи розмір задоволених позовних вимог 77,46 %) з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Експлуатаційна компанія» підлягає до стягнення витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 5 422 грн 20 коп. (9 500 грн - 2 500 грн) * 77,46 %).

При цьому колегія суддів зауважує, що відповідач скористалася своїм правом, наданим їй частиною 6 статті 137 ЦПК України, та заявила в апеляційній скарзі про неспівмірність заявлених позивачем витрат на правову допомогу.

Враховуючи викладене, додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року підлягає зміні.

Щодо судових витрат на сплату судового збору.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що позов задоволено частково (враховуючи розмір задоволених позовних вимог 77,46 %), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 2 079 грн 15 коп.

З позивача на користь відповідача підлягає до стягнення судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (22,54 %) - у розмірі 907 грн 46 коп.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення різниця судових витрат у розмірі 1 171 грн 68 коп. (2 079 грн 15 коп. - 907 грн 46 коп.)

Відповідно до частини 1 та пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 141, 367, 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ільющенка Юрія Анатолійовича задовольнити частково.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 листопада 2023 року змінити, виклавши резолютивну частину в такій редакції:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2018 року по 30 квітня 2023 року у розмірі 61 958 грн 83 коп.

Додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року змінити, виклавши резолютивну частину в такій редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія» витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи судом першої інстанції у розмірі 5 422 грн 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія» судовий збір у розмірі 1 171 грн 68 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська