Ухвала

26 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 758/4549/20

провадження № 61-7554ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Герасимчук-Жорник Ірина Олександрівна, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду Спеціального призначення «Спецжитлофонд», Київської міської державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Офіс Генерального прокурора, про визнання права проживання у квартирі безстроково і зобов`язання вчинити певні дії,

за зустрічним позовом Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Офіс Генерального прокурора, про виселення,

ВСТАНОВИВ:

5 грудня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат

Герасимчук-Жорник І. О., у підсистемі «Електронний суд» сформувала касаційну скаргу, зареєстровану судом 8 грудня 2025 року, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року, повний текст якої складено 5 травня 2025 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Вказану касаційну скаргу заявник подала до Верховного Суду з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження і заявляє клопотання про поновлення цього строку.

Причиною пропуску строку касаційного оскарження заявник вказує те, що оскаржувану постанову апеляційного суду отримано нею 12 травня 2025 року.

Також зазначає, що до 1 грудня 2025 року ОСОБА_1 не було відомо про наявність ухвал про повернення її касаційної скарги від 9 червня 2025 року та касаційної скарги, поданої в її інтересах адвокатом Юрочкіним Ю. В. 6 червня

2025 року, оскільки ці ухвали вона не отримувала, а її представник з 3 липня

2025 року проходить військову службу у лавах Збройних Сил України.

Вивчивши зміст поданого заявником клопотання про поновлення строку, касаційний суд вважає, що вказана заявником причина пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення не свідчить про пропуск процесуального строку з поважних причин.

Частиною першою статті 58 ЦПК України визначено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки (частина перша статті 64 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (стаття 44 ЦПК України).

У цивільному судочинстві адвокат не наділений самостійними процесуальними правами та не є стороною у справі, а лише здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Водночас, сторона у справі на свій розсуд обирає спосіб реалізації своїх процесуальних прав, звернутися до суду особисто або через представника.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень повний текст постанови Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року складений

5 травня 2025 року, забезпечено надання загального доступу 8 травня 2025 року.

Строк для подання касаційної скарги для заявника розпочався 6 травня

2025 року і закінчився 4 червня 2025 року.

Адвокат Юрочкін Ю. В., який зазначав, що діє в інтересах ОСОБА_1 , вперше подав до Верховного Суду касаційну скаргу на оскаржувані судові рішення

6 червня 2025 року, (тобто поза межами строку на касаційне оскарження), яку ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2025 року повернено особі, яка її подала, оскільки до касаційної скарги не додано доказів повноважень адвоката

Юрочкіна Ю. В. за ордером представляти інтереси ОСОБА_1 у Верховному Суді.

9 червня 2025 року ОСОБА_1 вдруге подала до Верховного Суду касаційну скаргу, зареєстровану судом 20 червня 2025 року, на оскаржувані судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Голосіївського районного суду міста Києва

від 17 травня 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року. Касаційну скаргу, подану ОСОБА_1 9 червня 2025 року, залишено без руху та надано заявнику десять днів з дня вручення копії ухвали для усунення зазначених у ній недоліків. Роз`яснено, що у разі невиконання у встановлений судом строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною і підлягатиме поверненню заявнику.

На 26 грудня 2025 року вимоги ухвали від 28 липня 2025 року про залишення касаційної скарги ОСОБА_1 не виконано.

Втретє ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Герасимчук-Жорник І. О., звернулася до суду з касаційною скаргою 5 грудня 2025 року.

Посилання заявника на те, що оскаржувану постанову апеляційного суду отримано нею 12 травня 2025 року, не є підтвердженням поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження за касаційною скаргою, поданою

5 грудня 2025 року, тобто більше ніж через півроку після отримання постанови апеляційного суду.

Також слід зазначити, що наведені заявником обставини вже були підставою для поновлення ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 травня 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року за касаційною скаргою, поданою

9 червня 2025 року.

Посилання заявника на те, що касаційна скарга від 9 червня 2025 року повернена особі, яка її подала, необґрунтовані та спростовуються ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2025 року.

Крім того, до касаційної скарги, поданої 5 грудня 2025 року, заявник долучила копії ухвал Верховного Суду від 28 липня 2025 року про повернення касаційної скарги від 6 червня 2025 року та залишення касаційної скарги, поданої 9 червня

2025 року, без руху, що спростовує її доводи про повернення заявнику обох касаційних скарг.

Крім того, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач була присутня в судовому засіданні під час ухвалення оскаржуваної постанови.

Учасник судового процесу зобов`язаний з розумним інтервалом часу самостійно цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року

у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, касаційний суд враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і, які не залежали від волі та поведінки особи, причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У випадку, якщо суди обмежуються вказівкою на наявність «поважних причин» пропуску строку, вони не вказують чітких підстав такого поновлення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 7 липня 1989 року у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії, № 11681/85, § 35).

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2010 року у справі Перетяка і Шереметьєв проти України, № 17160/06 та № 35548/06, § 34).

За таких обставин касаційна скарга, подана 5 грудня 2025 року, відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України залишається без руху з наданням заявнику права надати протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали заяву про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших підстав для його поновлення та докази, що підтверджують поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження. Якщо заявником у встановлений судом строк не буде подано заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших підстав для його поновлення та доказів, що підтверджують поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, це є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено рішення (ухвала), що оскаржується.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, заявник вказала про подання касаційної скарги на рішення Голосіївського районного суду міста Києва

від 17 травня 2024 року, проте у викладеному в касаційній скарзі клопотанні просить скасувати «рішення Голосіївського районного суду міста Києва Дніпропетровської області від 17 травня 2024 року».

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судових рішень

пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України касаційна скарга має містити посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено висновок щодо застосування норми права, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржених судових рішень сформованій практиці у подібних правовідносинах.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення

пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення

пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовної практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Такий висновок щодо застосування аналогічних норм Господарського процесуального кодексу України викладений у постанові Верховного Суду

від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19.

Заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, постанови Верховного Суду, проте не зазначає конкретні

обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою

статті 389 ЦПК України, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою.

При цьому Верховний Суд не наділений повноваженнями замість заявника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які останній не навів у касаційній скарзі, або самостійно визначити конкретний випадок, передбачений частиною другою статті 389 ЦПК України, оскільки вказане свідчитиме про порушення принципу змагальності.

За таких обставин заявнику необхідно подати до Верховного Суду виправлену касаційну скаргу, оформлену у відповідності до вимог статті 392 ЦПК України, і надати докази надсилання копії цієї скарги та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Оскільки касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України, вона відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України залишається без руху.

Разом з тим, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Заявник подала дві касаційні скарги, зокрема 9 червня 2025 року, яка ухвалою Верховного суду від 28 липня 2025 року залишена без руху, та 5 грудня 2025 року, тому Верховний Суд нагадує заявнику та його адвокату про обов`язок добросовісно користуватися процесуальними правами та про неприпустимість зловживання ними (пункт 11 частини третьої статті 2, частина перша

статті 44 ЦПК України). За змістом частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами будь-які дії, що суперечать завданню цивільного судочинства.

Касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо до постановлення ухвали про відкриття касаційного провадження від особи, яка подала скаргу, надійшла заява про її відкликання (пункт 3 частини четвертої

статті 393 ЦПК України).

Заявник подала дві касаційні скарги на одні й ті самі судові рішення, що мають однаковий зміст. Виконуючи вимоги цієї ухвали, вона повинна визначитися, яку з двох касаційних скарг підтримує, а яку відкликає, або має обґрунтувати необхідність розгляду у Верховному Суді обох касаційних скарг після усунення недоліків, зазначених в ухвалах Верховного Суду від 28 липня 2025 року

та 26 грудня 2025 року.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу (сформовану 5 грудня 2025 року у підсистемі «Електронний суд», зареєстровану судом 8 грудня 2025 року) ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Герасимчук-Жорник Ірина Олександрівна, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року залишити без руху.

Надати заявнику десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених недоліків.

Якщо заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших підстав для його поновлення та доказів, що підтверджують поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, не буде подано заявником у зазначений строк, це є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

У разі невиконання у встановлений судом строк інших вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною і підлягатиме поверненню заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко