У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.12.2025 Справа №607/26888/25 Провадження №2/607/7280/2025

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Позняк В.М., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодрайвер» про стягнення заборгованості із невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодрайвер», в якому просить: стягнути заборгованість із невиплаченої заробітної плати та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, встановлено, що позов підлягає залишенню без руху, оскільки не повністю відповідає вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог пунктів 3, 4 частини третьої статті 175 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Так, позивачем заявлено дві вимоги майнового характеру, однак всупереч пункту 3 частини третьої статті 175 ЦПК України не зазначено ціни позову.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до пунктів 1, 10 частини першої статті 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Окрім того, всупереч пункту 4 частини третьої статті 175 ЦПК України, позовні вимоги є неконкретизованими, оскільки не зазначено яку суму заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач просить стягнути з відповідача.

Доводи позивача у позовній заяві про те, що точний розмір заборгованості із заробітної плати не може вказати у зв`язку з неможливістю отримання Довідки про нараховану заробітну плату, суд вважає необґрунтованими, оскільки до позовної заяви не долучено жодних доказів на підтвердження того, що позивачем вживалися будь-які заходи для отримання такої довідки.

Окрім того, відповідно до частини четвертої статті 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач ОСОБА_1 не сплатив судовий збір при зверненні до суду із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору.

Так, згідно із пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

У даному випадку позивач звернувся до суду із вимогами щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У Постанові Великої палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі N 910/4518/16 (пунктами 57, 58) викладено правову позицію, відповідно до якої за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР «Про оплату праці», середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Враховуючи те, що позивач крім стягнення заробітної плати ставить вимогу про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні, то в даному випадку норми щодо звільнення від сплати судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не підлягають застосуванню, тому за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені слід сплачувати судовий збір.

Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно з вимогами частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог викладених у ст.ст. 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону, позовну заяву слід залишити без руху і надати позивачу строк до десяти днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків, а саме:

1)конкретизувати зміст позовних вимог, зазначивши суму заборгованості із заробітної плати та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, які позивач просить стягнути з відповідача;

2)зазначити ціну позову, визначивши її відповідно до вимог ст. 176 ЦПК України;

3)сплатити судовий збір за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 1 (одного) відсотка ціни позову (сумисереднього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні), але не менше 1211,20 грн та не більше 15140 грн.

На підставі наведеного і, керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодрайвер» про стягнення заборгованості із невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, що не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали.

У випадку невиконання зазначених в ухвалі вимог позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернена.

Головуючий суддя В. М. Позняк