ПОСТАНОВА

Іменем України

07 січня 2025 року м. Кропивницький

справа № 398/3766/24

провадження № 22-ц/4809/147/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді - Дуковський О. Л., Письменний О. А.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 серпня 2024 року (суддя Голосеніна Т.В.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі - ТОВ «Юніт Капітал») у липні 2024 року звернулось до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою, відповідно до якої просило стягнути на свою користь зі ОСОБА_1 (далі - Позичальниця) заборгованість за кредитним договором від 15 січня 2021 року № у розмірі 67906,14 грн. Також позивач просив відшкодувати за рахунок відповідачки понесені ним судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.

В обґрунтування позову вказує, що 15 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (далі - ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», Кредитор) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № (далі - Кредитний договір). Відповідно до договору факторингу № 28/1118/-01, укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі -ТОВ «Таліон Плюс») до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за Кредитним договором. Між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Онлайн фінанс») 05 серпня 2020 року укладено договір факторингу № 05/0820-01. У подальшому між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу від 14 лютого 2022 року № 14/02/2022-01. На підставі зазначеного договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 67906,14 грн, з яких: 17359,00 грн - заборгованість по кредиту, 50547,14 грн - заборгованість за несплаченими відсотками.

Зазначає, що згідно з умовами Кредитного договору Позичальниця зобов`язалася вчасно повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у порядку, визначеному цим договором. Однак, відповідачка своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконала.

Наголошує, що ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та позивач не здійснювали жодних нових нарахувань за Кредитним договором.

У зв`язку із невиконанням відповідачкою зобов`язань за Кредитним договором позивач вимушений звернутись до суду з позовом у даній справі.

Відповідачка у поданому до суду першої інстанції відзиві просила у задоволенні позову відмовити. Зазначила, що позивачем не надано до суду доказів укладення Кредитного договору. Також вважає, що у матеріалах справи відсутні належні докази переходу права грошової вимоги до позивача. Звертає увагу, що від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до нових кредиторів право вимоги переходило починаючи з 28 листопада 2018 року, а сам Кредитний договір датується 29 червням 2021 року. На переконання відповідачки, відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав. В обґрунтування своїх доводів посилається на ряд постанов апеляційних судів у подібних спорах. Вважає суму понесених позивачем витрат на правову допомогу не співмірною із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаною адвокатом роботою, а також часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (а.с. 74-88).

У відповіді на відзив позивач вказує, що сторони Кредитного договору узгодили розмір кредиту, умови кредитування та нарахування відсотків, інші істотні умови, що свідчить про наявність волі відповідачки на укладення договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. До суду надано належні докази, які підтверджують право вимоги до відповідачки та доведено факт порушення нею своїх зобов`язань за Кредитним договором, а тому вимоги позову підлягають задоволенню. Щодо судових витрат у справі наголошує, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони (а.с. 91-98).

Відповідно до заперечень на відповідь на відзив відповідачка наполягає на недоведеності позивачем фактів укладення Кредитного договору між нею та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та отримання Позичальницею кредитних коштів за цим договором, а також факту переходу до позивача права вимоги за Кредитним договором. Зокрема, вказує, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідачкою використовується/використовувався номер мобільного телефону НОМЕР_1 ; надані позивачем копії письмових доказів не відповідають вимогам, що ставляться до первинної документації (а.с. 102-114).

Позивач у додаткових поясненнях у справі із запереченнями відповідачки не погоджується та просить їх відхилити. Вважає цілком обґрунтованою свою позицію, викладену у поданих заявах по суті справи та просить задовольнити вимоги позову з підстав, що ним наведені (а.с. 128-134).

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 серпня 2024 року у задоволенні позову ТОВ «Юніт Капітал» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів відступлення йому права вимоги до відповідачки за Кредитним договором, оскільки Кредитний договір був укладений 15 січня 2021 року, а договір факторингу№28/1118-01, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» отримало від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» право вимоги за кредитними договорами, був укладений 28 листолпада 2018 року, тобто за три роки до укладення Кредитного договору.

На переконання суду першої інстанції, передача за правочином невизначених вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину.

Врахувавши, що позивач не надав доказів отримання ним права вимоги від первісного кредитора за Кредитним договором, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції у даній справі, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 серпня 2024 року скасувати та постановити у справі нове рішення, яким позовну заяву задовольнити у поному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач наводить наступні доводи.

Зауважує, що судом першої інстанції встановлено факт укладення відповідачкою Кредитного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», отримання грошових коштів у визначеному розмірі та факт їх неповернення.

Що ж до факту відступлення права грошової вимоги зазначає, що предметом Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу дії. Договір №28/1118-01 є рамковою угодою, оскільки він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу. Право вимоги за Кредитним договором перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 06 квітня 2021 року, у зв`язку з підписанням сторонами реєстру прав вимоги № 128. Зазначає, що права вимоги були передані (відступлені) первісним кредитором у квітні 2021 року, тобто після укладення Кредитного договору та виникнення заборгованості у січні 2021 року, які позивач набув в лютому 2022 року. Зважаючи на те, що відповідачка свої зобов`язання щодо сплати кредитних коштів не виконала, у зв`язку з чим має заборгованість, вважає пред`явлені позовні вимоги обґрунтованими.

Повідомляє, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які скаржник поніс у зв`язку із розглядом даної справи складає 15056,00 грн, де: 2 422,40 грн - судовий збір за подання позовної заяви; 5000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи у суді першої інстанції; 3633,60 грн - судовий збір за подання апеляційної скарги; 4000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції. Просить відшкодувати зазначені судові витрати за рахунок відповідачки.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «Юніт Капітал» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 серпня 2024 року залишено без руху; запропоновано скаржнику у встановлений судом строк усунути недоліки апеляційної скарги.

Відповідно до ухвали апеляційного суду від 04 листопада 2024 року поновлено ТОВ «Юніт Капітал» строк на апеляційне оскарження рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 серпня 2024 року; відкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

У поданому до суду апеляційної інстанції відзиві відповідачкапросить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Юніт Капітал». Наголошує, що заперчує факт укладення Кредитного договору та факт отримання нею кредитних коштів. Вказує на недоведеність цих фактів позивачем. Посилаючись на висновки апеляційнихз судів у подібних правовідносинах, наполягає на безпідставності твердження позивача про те, що ТОВ «Таліон Плюс» міг отримати право вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за Кредитним договором, оскільки 28 листопада 2018 згаданого Кредитного договору не існувало (а.с. 190-200).

Відповідно до відповіді на відзив скаржник підтримав власну правову позицію, викладену у позові та в апеляційній скарзі, а також заперечив проти доводів відповідачки з підстав, що наводились ним у згаданих заявах по суті справи (а.с. 203-211).

У зв`язку зі звільненням у відставку попереднього головуючого судді у даній справі Голованя А.М., на підставі розпорядження керівника апарату Кропивницького апеляційного суду від 12 грудня 2024 року № 345 призначено повторний автоматизований розподіл даної справи між суддями, за результатами якого головучим суддею (суддею - доповідачем) у даній справі визначено Дьомич Л.М.

Ухвалою суду від 07.01.2025р строк апеляційного розгляду даної справи було продовжено на п`ятнадцять днів.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

15 січня 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальниця) укладено договір № 993759402 (Кредитний договір), за умовами якого Кредитодавець зобов`язався надати Позичальниці кредит на суму 22 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальниця зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» (п. 1.1. Кредитного договору).

За умовами п.1.2. Кредитного договору кредит надається строком на 30 днів від дати отри мання кредиту Позичальницею (дисконтний період).

У пп. 1.4.1. - 1.4.2. п. 1.4. Кредитного договору передбачено, зокрема, що за користування кредитом протягом дисконтного періоду Позичальниця зобов`язана сплачувати Кредитодавцю проценти за користування кредитмо, які нараховуються у наступному порядку:

- виключно на період строку, визначеного у п. 1.2. договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою у розмірі 109,5% річних, що становить 0,30% від суми кредиту за кожний день користування ним;

- за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.3 договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2. договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою у розмірі 397,57% річних, що становить 1,09 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним.

Кредитний договір разом з Графіком розрахунків, що є Додатком № 1 до договору (а.с. 17-20), підписані електронним підписом Позичальниці шляхом використання одноразового ідентифікатора.

На підтвердження укладення Кредитного договору позивачем надано до суду довідку щодо дій Позичальниці в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в якій зазначено, що Кредитний договір був підписаний відповідачкою 15 січня 2021 року о 13:04:58 з використанням одноразового ідентифікатора MNV7К28J, направленого їй 15 січня 2021 року, о 13:03:40 на номер мобільного телефону НОМЕР_2 , вказаний нею в заявці на отримання грошових коштів (а.с. 15 та 15 зв. бік).

Встановлено, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитні кошти за Кредитним договором у сумі 22000,00 грн надані Позичальниці у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідачки № НОМЕР_3 , реквізити якого були надані останньою з метою отримання кредиту (а.с. 23, 34-35).

28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) та TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (Клієнт) було укладено Договір факторингу №28/1118-01 (далі - Договір №28/1118-01, а.с. 49-53), відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 1.3. Договору № 28/1118-01 під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Відповідно до п. 8.2. Договору № 28/1118-01 строк дії цього договору закінчується 28 листопада 2019 року.

Як вбачається зі змісту наявних у матеріалах справи копій Додаткових угод №№; 19, 26 та 27 до Договору № 28/1118-01 строк дії цього договору неодноразово продовжувався його сторонами, зокрема, додатковою угодою від 31 грудня 2021 року № 27 - до 31 грудня 2022 року включно (а.с. 23 зв. бік, 39, 33).

Крім того, відповідно до укладеної між Фактором та Клієнтом Додаткової угоди від 31 грудня 2020 року року № 26 до Договору №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору №28/1118-01 у новій редакції. Зокрема, сторони погодили, що за п. 4.1. Договору №28/1118-01 у новій редакції наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимогим передається з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до Боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром права вимоги.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором, здійсненого TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога», вбачаються наступні дані по кредиту: дата видачі - 15 січня 2021 року, строк - 30, сума - 22 000,00 грн, дата продажу - 06 квітня 2021 року, оплата - 04 лютого 2021 року в сумі 5 961,00 грн, всього до сплати за період з 15 січня 2021 року по 06 квітня 2021 року - 17359,00 грн тіла кредиту та 27390,06 грн процентів за користування кредитом, загалом у сумі 44749,06 грн (а.с. 36-37). При цьому, здійснена відповідачкою часткова оплата у сумі 5961,00 грн була врахована Кредитодавцем та зарахована у рахунок погашення заборгованості Позичальниці по тілу кредиту в сумі 4641,00 грн та по процентам за користування кредитом в сумі 1320,00 грн.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 128 від 06 квітня 2021 року до Договору №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до Боржника ОСОБА_1 за Кредитним договором у загальній сумі 44749,06 грн, з яких: 17359,00 грн - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 27390,06 грн - заборгованість по відсоткам (а.с. 38).

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалось відступити ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язалось їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон Плюс» за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 58-60).

03 серпня 2021 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2022 року (а.с. 41).

Як вбачається з витягу з реєстру прав вимоги № 7 від 28 жовтня 2021 року року, до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором у загальній сумі 67906,14 грн, з яких: 17359,00 грн - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 50547,14 грн - заборгованість по відсоткам (а.с. 43).

14 лютого 2022 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 14/02/2022-1, за умовами якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язалось відступити ТОВ «Юніт Капітал» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах вимоги, а ТОВ «Юніт Капітал» зобов`язалось їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 62-65).

Відповідно до Реєстру прав вимоги від 14 лютого 2022 року № 1 до договору факторингу №14/02/2022-1 ТОВ «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором у загальній сумі 67906,14 грн, з яких: 17359,00 грн - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 50547,14 грн - заборгованість по відсоткам (а.с. 44).

Аналогічна інформація щодо розміру заборгованості відповідачки за Кредитним договором відображена у розрахунку заборгованості ОСОБА_1 , виконаного TOB «Таліон Плюс» (а.с. 42).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Загальними положеннями ЦПК України передбачено обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Однак, оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі зазначеним вимогам процесуального закону відповідає не у повній мірі.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Колегією суддів враховано, що без здійснення входу Позичальницею на сайт Кредитодавця, без отримання нею умов договору (оферти) і смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором та без введення відповідачкою одноразового ідентифікатора, що означає підписання електронного повідомлення про прийняття пропозиції (акцепту), Кредитний договір не був би укладеними.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 , від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 12 січня 2021 у справі №524/5556/19, від 28 квітня 2021року у справі №234/7160/20, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 18 червня 2021 року у справі №234/8079/20, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з доводами скаржника, що Кредитний договір відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення якого у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки.

Колегією суддів враховано, що відповідачка не спростувала того, що вона укладала Кредитний договір та отримувала кредитні кошти за цим договором.

При цьому, колегія суддів погоджується з відповідними доводами скаржника та відхиляє посилання ОСОБА_1 на відсутність доказів надання їй кредитних грошових коштів за Кредитним договором, оскільки такі доводи відповідачки спростовуються наданими позивачем належними доказами, а саме: платіжним дорученням від 15 січня 2021 року про перерахування коштів у сумі 22000,00 грн на картковий рахунок відповідачки та інформацією, наданою АТ КБ «ПриватБанк» у довідці від 18 червня 2024 року № 06_1/2024 (а.с. 23, 34-35).

Також апеляційним судом зважено на те, що учасниками спірних правовідносин, за виключенням відповідачки, є фінансові, а не банківські установи, нормативно-правове регулювання діяльності яких має свої особливості, зокрема, що стосується вимог до первинної документації.Серед іншого апеляційним судом враховано, що з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. зокрема, постанови Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, від 25 липня 2024 року у справі № 500/6150/14.Відповідно до положень с. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають застосуванню ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17).

Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20).

Заперечуючи факт отримання кредитних коштів за Кредитним договором, відповідачка зазначений Кредитний договір в судовому порядку не оспорювала. Належдні докази звернення до суду з таким позовом, а також відповідне судове рішення, що набрало законної сили, в матеріалах справи відсутні. Позиція відповідача жодним чином не спростовує відсутність зобов`язальних відносин, позивачем конкретизовано порядок укладення договору, без персональної участі особи і аутентифікацї платіжної карти позичальниця, тобто наданні персональної інформації карти, активізація договору є неможливою.

Відтак, апеляційний суд вважає встановленим та належним чином підтвердженим факт отримання відповідачкою кредитних коштів у сумі 22 000,00 грн за Кредитним договором.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти у повному обсязі у межах встановленого строку кредитування Позичальнику не повернула.

При цьому, як зазначив Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 127/23910/14-ц, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

За встановлених у даній справі обставин часткової сплати відповідачкою заборгованості за Кредитним договором у сумі 5961,00 грн, не заслуговують на увагу її заперечення щодо невизнання факту отримання кредитних коштів за Кредитним договором також і з наведеної підстави.

Щодо висновку суду першої інстанції про відсутність у позивача права вимоги до відповідачки за Кредитним договором, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513, ст. 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Колегією суддів зважено на те, що Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.Таким чином, оскільки доказів належного виконання відповідачкою кредитних зобов`язань матеріали справи не містять, натомість, належними доказами у справі підтверджується факт передання від TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» права дійсної вимоги за Кредитним договором,колегія суддів погоджується із доводами скаржника щодо наявності у останнього права вимоги до відповідачки за Кредитним договором.Доводи відповідачки про те, що договір факторингу від 28 листопада 2018 року №28/1118-01 між ТОВ «Таліон Плюс» та TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога» був укладений задовго до укладення нею Кредитного договору з TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відхиляються апеляційним судом, оскільки право вимоги за Кредитним договором було передане від TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» після виникнення у Кредитодавця права вимоги до ОСОБА_1 за цим Кредитним договором.У постанові від 20 листопада 2024 року у справі № 373/2163/21 суд касаційної інстанції зазначив, що відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування такому відхиленню чи спростуванню, а також доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази суд не взяв до уваги. Викладення у рішенні лише доводів, доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням процесуальних норм. Вибіркова оцінка доказів не відповідає приписам процесуального законодавства.Однак, безпідставно надавши перевагу доводам відповідачки, які по своїй суті зводились до власного суб`єктивного розуміння як спірних правовідносин, так і їх нормативно-правового регулювання,суд першої інстанції фактично проігнорував наведений вище процесуальний обов`язок суду. Разом з тим, зваживши на фактичні обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову ТОВ «Юніт Капітал» у повному обсязі, враховуючи таке.За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.Умовами п.п. 1.1., 1.2. Кредитного договору передбачено, зокрема, що Кредитодавець надає Позичальниці кредит в сумі 22000,00 грн строком на 30 днів від дати отримання, тобто - до 14 лютого 2021 року включно.У п. 1.3. Кредитного договору його сторони погодили, що встановлений у п. 1.2. строк дисконтного періоду та відповідно строк надання кредиту може бути продовжено Позичальницею шляхом здійснення нею протягом дисконтного періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за користування кредитом, за умов, якщо такі оплати супроводжуються відповідним коментарем Позичальниці або шляхом активації Позичальниці в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця функції продовження строку дисконтного періоду.

Докази виконання Позичальницею умов п. 1.3. Кредитного договору у матеріалах справи відсутні, відтак, погоджений сторонами Кредитного договору строк кредитування залишається незмінним - до 14 лютого 2021 року включно.

Як вбачається зі змісту пп. 1.4.3. п. 1.4. Кредитного договору, якщо Позичальниця користується кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,5% річних, що становить 1,7% процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним.

Встановлені у даній справі фактичні обставини свідчать, що у Позичальниці виникли зобов`язання по оплаті процентів за Кредитним договором у розмірі, що розрахований за базовою процентною ставкою за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування, та який згідно з п. 6 Графіку розрахунків, що є невідємною частиною Кредитного договору, складає 11 220,00 грн.

Подальше, поза встановленим Кредитним договором строком кредитування, нарахування TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» процентів за користування відповідачкою кредитними коштами за Кредитним договором було безпідставним, чого не враховано позивачем при пред`явлені позову у даній справі.

З урахуванням здійсненої відповідачкою часткової оплати за Договором в сумі 5961,00 грн, що була зарахована Кредитодавцем у рахунок погашення заборгованості Позичальниці по тілу кредиту у сумі 4641,00 грн та у рахунок погашення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1320,00 грн, стягненню з відповідаки за згаданим Кредитним договором підлягають 17359,00 грн основної заборгованості та 9900,00 грн (11220,00 грн -1320,00 грн) процентів за користування кредитом, всього - 27259,00 грн.

Оскільки в інших частинах заборгованість по процентам за Кредитним договором стягненню з відповідачки не підлягала, позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» належить задовольнити частково.

Відповідно подана ТОВ «Юніт Капітал» апеляційна скарга також підлягає частковому задоволенню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника і заперечень відповідачки та їх відображення у судовому рішенні, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

На переконання колегії суддів,сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а всі аргументи, що стосуються предмету та підстав пред`явленого позову, були почуті та враховані.

Щодо судових витрат у справі необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, згідно з абз. 1 ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Належними у справі доказами підтверджується надання позивачу правової допомоги під час розгляду даної справи у суді першої та апеляційної інстанції адвокатом Мартиненком Артемом Ігоровичем, а саме: договором про надання правничої допомоги від 17 червня 2024 року № 17/06/24-02 з додатком (а.с. 46-47), додатковою угодою від 17 червня 2024 року № 6 до договору про надання правничої допомоги (а.с. 48), актом прийому - передачі наданих послуг від 17 червня 2024 року (а.с. 45), довіреністю від 22 лютого 2024 року та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від 24 квітня 2012 року № 4956, що видане Тараненку А.І. (а.с. 56).

Так, відповідно до п. 1 додаткової угоди від 17 червня 2024 року № 6 до договору про надання правничої допомоги ТОВ «Юніт Капітал» (Клієнт) та Адвокатське бюро «Тараненко та партнери» Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу по захисту його прав та інтересів з питань, що відносяться до юрисдикції господарських судів, судів загальної юрисдикції, адміністративних судів по справам про стягнення заборгованості за кредитними договорами з боржників згідно з переліком, зокрема, ОСОБА_1 .

Позивачем та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» підписано акт прийому - передачі наданих послуг від 17 червня 2024 року, що є невід`ємною частиною договору про надання правничої допомоги, яким погодили перелік правових та юридичних послуг стосовно боржниці ОСОБА_1 , кількість витрачених адвокатом годин та вартість послуг, що загалом складає 5000,00 грн.

Дослідивши надані докази, оцінивши їх на предмет підтвердження понесення наведених витрат, апеляційний суд зважає на наступне.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Надаючи оцінку рівня адвокатських витрат, понесених позивачем у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що сума витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн не є завищеною, тобто являється цілком співмірною з ринковими цінами та проведеною адвокатом роботою, а, отже, є обґрунтованою.

З підстав наведеного заперечення відповідачки щодо не співмірності розміру витрат позивача на правничу допомогу у суді першої інстанції апеляційним судом до уваги не приймаються. Судом враховано, що клопотання про зменшення судом витрат позивача на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, відповідачкою не заявлялося.

Щодо заявлених в апеляційній скарзі витрат позивача на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 4000,00 грн, колегія суддів зауважує, що у випадку дотримання позивачем відповідних вимог процесуального закону, зазначене питання буде розглянуте апеляційним судом у порядку, визначеному ст. 270 ЦПК України.

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи часткове задоволення судом апеляційної інстанції вимог позову, понесені позивачем у суді першої інстанції витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно задоволеним вимогам (40%), а саме у сумі 2000,00 грн.

У відповідності до ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційним судом також здійснений відповідний перерахунок витрат позивача зі сплати судового збору.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Викладене, а також встановлені у даній справі фактичні обставини свідчать, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором від 15 січня 2021 року № у розмірі 27259,00 грн, з яких: 17359,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 9900,00 грн - сума заборгованості за процентами.

В іншій частині позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» залишити без задоволення.

Стянути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 968,96 грн, судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1453,44 грн, а також витрати на правову допомогу у суді першої інстанції у розмірі 2000,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної ил из дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний