ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/51/25 Справа № 705/3727/24 Категорія: 351000000 Головуючий по 1 інстанції Годік Л.С. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Івануса А.Д.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач Уманська міська рада;

особа, що подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Уманської міської ради про етнічні розчищення в Умані,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Уманської міської ради про етнічні розчищення в м. Умані в якому просить зобов`язати Уманську міську раду в межах своєї компетенції відповідно до законодавства забезпечити захист конституційних прав власності і безпечне проживання у своїй квартирі ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 . Судовий збір стягнути з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перші паломники хасиди, 100 осіб прибули до могили ОСОБА_2 засновника Брацлавського хасидизму. Згодом це були вже групи, а сьогодні десятки тисяч і планується створити в м. Умані Міжнародний центр паломництва хасидів. Із невеликої території могильного комплексу, яку міська влада передала в оренду на 45 років, його площа зросла до 53 га. Масове паломництво на святкування єврейського Нового року Рош-га-Шана приносить багато проблем жителям міста в зв`язку з обмеженням майнових прав і їх захисту та порушення моральної поведінки. Будинок ОСОБА_1 розташований по АДРЕСА_1 в зоні паломництва і всупереч усім нормам українського законодавства, голова хасидської общини ОСОБА_3 привласнив 150 кв.м. земельної ділянки, належної ОСОБА_1 як спільне майно. Уманська міська рада як гарант суспільної безпеки територіальної громади на незахищеність ОСОБА_1 не відреагувала з політичних побоювань. Наведений факт - це етнічне розчищення міської території для хасидів за релігійними переконаннями, тому позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 вересня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів Уманською міською радою. Так, позивачем не надано доказів того, що саме йому належить домоволодіння по АДРЕСА_1 , в тому числі земельна ділянка. Не надано доказів неправомірного набуття права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,015 га та доказів неправомірних дій зі сторони паломників хасидів у відношенні позивача та не надано жодного документу, такого наприклад як звернення із заявами до поліції, покази сусідів, свідків. В зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в позовній заяві, в задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 вересня 2024 року та направити справу на новий розгляд в іншому складі суду. Судовий збір стягнути з відповідача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на стадії відкриття провадження у справі суд своєю ухвалою від 02 липня 2024 року надав справі статус малозначної з розглядом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Суд не врахував, що предмет спору включає суспільні інтереси та приватні інтереси ОСОБА_1 , які потребували витребування від поліції копії документів кримінальних проваджень для підтвердження факту захоплення земельної ділянки позивача громадянином Держави Ізраїль на замовлення Міжнародного благодійного фонду ім. Рабі Нахмана. Рішення прийнято без дотримання прав учасників справи і не застосовано порядок загального позовного провадження, що унеможливило повноцінного розгляду за наявними первинними та витребуваними судом матеріалами.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися та про причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши доповідь головуючого, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 353175688 від 06 листопада 2023 року 0,015 га земельної ділянки по АДРЕСА_1 на праві власності на підставі договору дарування належить ОСОБА_5 . Інших доказів, на підтвердження викладених обставин справи у позовній заяві суду не надано.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що голова хасидської общини ОСОБА_3 привласнив належну позивачу земельну ділянку та паломники хасиди порушують особисті немайнові права позивача, а Уманська міська рада не реагує на порушення таких прав та зобов`язана забезпечити захист прав позивача та його безпечне проживання в квартирі.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок районного суду про те, що позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України та з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог, зазначені ним обставини.

Оскільки таких доказів ОСОБА_1 не надав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення районним судом процесуальних порушень закону з наступних підстав.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 липня 2024 року (а.с. 9-10) відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцятиденного строку з дня вручення йому копії ухвали подати відзив на позовну заяву, а позивачу у відповідності до ч. 2 ст. 278 ЦПК України встановлено строк для подачі відповіді на відзив.

Ч. 4 ст. 19 ЦПК України передбачає, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим з батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними є: 1) справи у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Ч. 2 ст. 274 ЦПК України визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щ виникають з сімейних правовідносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Згідно ч. 1 ст. 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Суд першої інстанції, врахувавши положення статей 19, 274 ЦПК України, дотримався наведених норм процесуального права, врахував клопотання ОСОБА_1 , заявлене в позовній заяві про розгляд справи у відсутність позивача та в ухвалі про відкриття провадження зробив обґрунтований висновок про те, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Колегія суддів під час апеляційного перегляду справи не встановила порушень прав позивача при розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, адже право на доступ до суду останній реалізував у спосіб, визначений статтею 182 ЦПК України, шляхом подачі заяв по суті справи, яким суд надав оцінку при ухваленні судового рішення по суті позовних вимог.

На думку апеляційного суду, висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 січня 2025 року.

Судді