Провадження № 2-др/537/1/25
Справа № 524/5455/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.01.2025 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді - Хіневича В.І., за участі секретаря судового засідання - Бакай М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці заяву представника позивача Чміль Ю.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В проваджені суду на розгляді перебувала цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
27.11.2024 року представником позивача по справі Чміль Ю.В. до суду подано заяву про ухвалення додаткового рішення, згідно якої остання прохає суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 7000 грн. Вказуючи, що між Адвокатським бюро «Юлії Чміль» та позивачем був укладений договір про надання правової допомоги від 01.05.2023 року за умовами якого вартість юридичних послуг Бюро визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення відповідно до тарифів вказаних в додатку №1 до договору та виставляє клієнту відповідний рахунок. Оплата здійснюється не пізніше 30 днів з моменту отримання клієнтом рахунку. Згідно акту про надання правничої допомоги №207 до договору від 01.05.2023 року вартість послуг Бюро становить 7000 грн.
В судове засідання представник позивача - Чміль Ю.В. не з`явилася, у поданій заяві про ухвалення додаткового рішення прохала суд розглянути заяву без її участі, заяву про ухвалення додаткового рішення підтримує та прохає задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про час місце та день розгляду справи належним чином була повідомлена.
На підставі ч.4 ст. 270 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити питання про ухвалення додаткового рішення у відсутність належно повідомлених сторін по справі.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення, суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати (судовий збір та витрати пов`язані з розглядом справи).
Згідно ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Згідно положень ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Частиною 3 ст. 259 ЦПК України визначено, що суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача у разі відмови в позові на позивача.
Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частина 8 ст. 141 ЦПК України визначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Тож, питання розподілу сплаченого судового збору, судом, під час ухвалення рішення від 24.09.2023 року, було вирішено. При цьому, позивачем у позові було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат в розмірі 20 000,00 грн, в подальшому 02.09.2024 року подано заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн, однак дане питання судом під час ухвалення рішення не вирішувалося.
А тому питання витрат позивача на професійну правничу допомогу підлягає вирішенню в межах даної заяви, у зв`язку з чим суд зазначає наступне.
Згідно матеріалів справи, представником позивача долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №58 від 07.06.2016 року на ім`я Чміль Юлії Володимирівни, копію договору укладено між Адвокатським бюро «Юлії Чміль» та позивачем про надання правової допомоги від 01.05.2023 року за умовами якого вартість юридичних послуг Бюро визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення відповідно до тарифів вказаних в додатку №1 до договору та виставляє клієнту відповідний рахунок. Оплата здійснюється не пізніше 30 днів з моменту отримання клієнтом рахунку. Згідно акту про надання правничої допомоги №207 до договору від 01.05.2023 року вартість послуг Бюро становить 7000 грн. (3000 грн ознайомлення з матеріалами справи за наданим пакетом документів, аналіз даних ознайомлення з судовою практикою та визначення перспективи 2 год, та складання позовної зави з додатками 4000 грн).
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У додатковій Постанові від 19 лютого 2020 року справі № 755/9215/15-ц, Велика Палата Верховного Суду, наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У Постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 від 24 жовтня 2019 року та у справі № 922/2685/19 від 08 квітня 2020 року визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
В іншій своїй Постанові від 07.09.2020 року справа № 910/4201/1 Верховний Суд зазначив, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі N 922/1163/18.
Досліджуючи надані докази щодо розміру (порядку обчислення, форми та ціни послуг) та фактичного здійснення вказаних витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн, а також враховуючи відсутність клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, суд вважає, що представником позивача не доведено фактичного здійснення витрат в сумі 7000 грн, оскільки до суду не подано документу на підтвердження здійснення оплати Клієнтом послуг Бюро у визначений у Договорі від 01.05.2023 року строк.
А тому з урахуванням встановлених та доведених обставин, наявності факту надання правничої допомоги, суд вважає, що обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, а також доведеним розміром витрат на правничу допомогу виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права є сума - 3000 грн., яка і підлягає до стягнення.
Тож враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога представника позивача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає до часткового задоволення.
За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для ухвалення додаткового рішення в порядку ст. 270 ЦПК України з питання стягнення витрат на правничу допомогу.
Керуючись ст. 270 ЦПК України, суд -
Заяву представника позивача Чміль Ю.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Додаткове рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя В.І. Хіневич