УХВАЛА

31 грудня 2025 року м. Кропивницький

справа № 705/2159/19

провадження № 22-ц/4809/2190/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Мурашка С. І.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 , про відвід суддів Карпенка О. Л., Єгорової С. М., Мурашка С. І., у цивільній справі №705/2159/19 за скаргою ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на бездіяльність начальника Управління забезпечення виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 16.12.2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 16.12.2025 у задоволені скарги ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на бездіяльність начальника Управління забезпечення виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу через систему «Електронний суд».

Автоматизованою системою документообігу суду було визначено склад судової колегії для розгляду цієї справи: головуючий суддя (суддя-доповідач) Карпенко О. Л., склад колегії суддів: Єгорова С. М., Мурашко С. І.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 30.12.2025 року витребувано матеріали цивільної справи №705/2159/29 (провадження №4-с/710/20/25).

31.12.2025 від ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» до суду було подано заяву про відвід суддів Карпенка О. Л., Єгорової С. М., Мурашка С. І. з підстав передбачений пунктом 5 частини 1 статті 36 ЦПК України, оскільки вказані судді приймали участь у розгляді аналогічної справи, у задоволенні якої відмови.

Дослідивши зміст та доводи заяви, суд вважає, що заява про відвід суддів є необґрунтованою, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і являється частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторонни або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно вимог частини 2 статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід учасниками справи.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді (ч. 8 ст. 40 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний судя був не безсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха протии України», N 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року).

Оцінивши доводи заявника, суд вважає, що підстави для задоволення заяви

про відвід суддів Карпенка О. Л., Єгорової С. М., Мурашка С. І. від участі у розгляді справи відсутні, оскільки доводи не свідчать про наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості, об`єктивності чи безсторонності суддів, обґрунтовані виключно припущеннями і нічим не доведені.

У справі № 705/2159/19 (провадження № 22-ц/4809/2190/25) предметом апеляційного оскарження є ухвала Шполянського районного суду Черкаської області від 16.12.2025 за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє представник Коркіяйнен О. С., на бездіяльність начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаські області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Віталія Лаптінова щодо не проведення перевірки скарги від 17.11.2025 представника Коркіяйнен Оксани Сергіївни.

Натомість у справі № 705/2159/19 (провадження № 22-ц/4809/11674/25), на яку посилається заявник у заяві про відвід колегії суддів, предметом апеляційного оскарження була ухвала Шполянського районного суду Черкаської області від 18.08.2025, постановлена за наслідками розгляду Коркіяйнен О. С., яка представляє інтереси ОСОБА_3 , на бездіяльність начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Віталія Лаптінова щодо ненаправлення представнику ОСОБА_1 - Коркіяйнен О. С. постанови за результатами розгляду скарги від 02.07.2025 представника ОСОБА_2 , поданої у виконавчому провадженні № 77895710.

Отже, предмет оскарження у цих провадженнях різний.

Заявником не наведено жодних обставин, які б свідчили про упередженість суддів Мурашка С. І., Єгорової С. М. та Карпенка О. Л. під час розгляду справи, а припущення про можливі мотиви та дії суддів не можуть бути підставою для їх відводу, оскільки не підтверджують наявність об`єктивних сумнівів у їх неупередженості й не підтверджені належними доказами.

Тобто заявником не наведено об`єктивних підстав, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України для відводу суддів, а тому заява є необґрунтованими.

Статтею 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Учасники справи не можуть використовувати інститут відводу судді з метою схиляння суду до ухвалення бажаного для них процесуального рішення.

При цьому, суд враховує те, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є порушенням права на справедливий суд, так само як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Так, згідно з роз`ясненнями ЄСПЛ у справах «Мікаллеф проти Мальти», «Мезнарич проти Хорватії», в демократичному суспільстві суди повинні вселяти довіру. Тому кожен суддя, у відношенні якого маються щонайменші сумніви в неупередженості, зобов`язаний вийти з процесу. Правила, що регулюють відвід суддів, є спробою забезпечення неупередженості судді шляхом усунення будь-яких сумнівів у учасників цивільного процесу. Ці правила направлені на усунення будь-яких ознак необ`єктивності судді та слугують зміцненню довіри, яку суди повинні асимілювати в демократичному суспільстві.

У своїй Рекомендації № R (94) 12 щодо незалежності, ефективності та ролі суддів (Принцип I(2)(d) Комітет Міністрів Ради Європи визначив, що судді повинні мати необмежену свободу вирішувати справи безсторонньо, у відповідності із своїм сумлінням та тлумаченням фактів згідно з чинними правовими нормами.

Європейська Хартія про статус суддів передбачає, що закон для суддів повинен гарантувати безсторонність, якої члени суспільства мають право очікувати від суддів (пункт 1.1).

Безсторонність визначається Європейським судом відповідно до суб`єктивного підходу, який бере до уваги особисте переконання або інтереси конкретного судді в певній ситуації, а також, відповідно до об`єктивного підходу, що передбачає надання суддею гарантій, достатніх для усунення будь-якого правомірного сумніву у цьому відношенні. Судді повинні за всіх обставин діяти безсторонньо з тим, щоб забезпечити відсутність правомірних підстав у громадян підозрювати якусь упередженість. У цьому відношенні безсторонність повинна бути очевидною як під час виконання суддею судових функцій, так і інших дій.

Як зазначає Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта», найголовніше це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, заява № 11/1987/134/188, § 48).

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46).

Відповідно до частини 3 статті 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частини 1 статті 33 цього Кодексу.

Такому судді не може бути заявлений відвід.

Враховуючи висновок про необґрунтованість заявлених відводів та те, що заяви про відвід суддів надійшли до суду раніше чим за три робочих дні до призначеного судового засідання, вирішення питання про відводи має здійснюватись суддею, який не входить до складу суду, що визначений для розгляду цієї справи, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Керуючись ст. 36, 39, 40 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати заявлений ОСОБА_2 відвід суддям Карпенку О. Л., Єгоровій С. М., Мурашку С. І. необґрунтованим.

Справу передати у відділ забезпечення діяльності судової палати у цивільних справах Кропивницького апеляційного суду для визначення у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу, судді, який буде вирішувати питання про відвід.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді С. М. Єгорова

С. І. Мурашко