Справа № 161/3331/25
Провадження № 2/931/469/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року селище Локачі

Локачинський районний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Кідиби Т.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Гупалик А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Локачах в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШ ТУ ГОУ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 07.07.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2111994 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на мобільний номер телефону відповідача. ТОВ «Лінеура Україна» взяло на себе зобов`язання надати відповідачу кредит на споживчі потреби в сумі 3200 грн зі строком кредитування на 30 календарних днів; стандартна процентна ставка - 1,90 % в день. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору. Однак, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, а тому станом на 19.02.2022 виникла заборгованість за кредитним договором, яка становить 10326 грн, з яких: 3200 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 7126 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

24.12.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 02-24122001, згідно з яким ТОВ «Лінеура Україна» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» за плату права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 2111994 року від 07.07.2021 року, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 .

Враховуючи вищенаведене, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 2111994 року від 07.07.2021 року у розмірі 10326 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривень.

12.03.2025 року від представника позивача до суду подано заяву про розподіл судових витрат, у якій останній просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10500 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.04.2025 року справу передано на розгляд до Локачинського районного суду Волинської області за підсудністю.

26.11.2025 року справа надійшла до Локачинського районного суду Волинської області та 01.12.2025 року прийнята суддею до провадження за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 10:00 29.12.2025 року.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується довідкою про доставку електронного документу до електронного кабінету в системі "Електронний суд". Будь яких клопотань до суду не подав.

Відповідач у судове засідання не з`явився також, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.128 ЦПК України шляхом надіслання судової повістки за його зареєстрованим місцем проживання, що повернулася суду не врученою адресату. Відзиву на позов, будь яких клопотань до суду не подав.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 07.07.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір № 2111994 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір підписаний шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) - Т335, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача (а.с. 12-18).

Відповідно до п.1.1 Договору, його укладення здійснюється Сторонами за допомогою ITC Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Веб-сайт www.credit7.ua або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому Клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ITC Товариства.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що на умовах, встановлених Договором, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту: 3200 гривень (п. 1.2). Строк кредиту: 30 днів (п. 1.3). Стандартна процентна ставка - 1,90 % в день, тип процентної ставки - фіксована (п. 1.4).

Згідно з п.2.1. Кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки Клієнта.

Відповідно до п. 4.2 Договору передбачено автопролонгацію строку кредиту. Сторони домовились, що у випадку, якщо у Клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та Клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.4.1.1-4.1.6 Договору, за цим Договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту (п. 4.2.1). За автопролонгацією строк продовжується ще на 15 календарних днів (п. 4.2.2.), але не більше 120 календарних днів (п.4.2.5).

Відповідачем було підписано вищевказаний договір за допомогою одноразового ідентифікатора Т335, який було надіслано відповідачу на номер телефона НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою ТОВ «Лінеура Україна» про ідентифікацію (а.с.22).

До матеріалів справи долучено паспорт споживчого кредиту, однак, він не підписаний відповідачем (а.с. 10,11).

Факт отримання коштів позичальником підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за № 20624-0403 від 04.03.2024 року, відповідно до якого 07.07.2021 року на картковий рахунок відповідача перераховано кредитні кошти в сумі 3200 грн за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_3 (а.с. 26).

З виписки з особового рахунка за кредитним договором № 2111994 року від 07.07.2021 року вбачається, що станом на 04.12.2024 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 10326 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3200 гривень та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 7126 гривень (а.с.20).

24.12.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-24122001, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників за кредитними договорами (Портфель заборгованості), в тому числі, до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2111994 року від 07.07.2021 року (а.с.21, 31-36).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №02-24122001 від 24.12.2021 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 2111994 року від 07.07.2021 року становить 10326 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3200 гривень та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 7126 гривень (а.с. 21).

Позивачем на адресу відповідача 10.01.2022 року була направлена вимога про погашення заборгованості за кредитним договором № 2111994 року від 07.07.2021 року (а.с. 19).

З метою стягнення коштів за кредитним договором № 2111994 року від 07.07.2021 року у примусовому порядку позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідача.

Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

У ст. 3 Закон Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1статті 3 Закону № 675-VIII.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

За положеннями ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У відповідності до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що обставини укладення договору та погодження його умов підтверджуються копією договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2111994 року від 07.07.2021 року з даними про застосування одноразового ідентифікатора. Відповідно до довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» зафіксовано операцію з переказу коштів на банківську картку № НОМЕР_3 в сумі 3200 гривень.

Отже, суд дійшов висновку про виникнення між учасниками правовідносин, заснованих на договорі кредиту.

Позивачем доведено, що ОСОБА_1 було видано кредитні кошти у розмірі 3200 грн шляхом перерахування на його картковий рахунок, зазначений останнім в договорі.

Однак, відповідач належним чином взяті на себе обов`язки за кредитним договором не виконав, чим допустив заборгованість перед позивачем в розмірі 10326 грн, з яких: 3200 грн - основний борг та 7126 грн - проценти.

Надаючи оцінку сумі заборгованості, наведеній позивачем у розрахунку, суд не знаходить обґрунтованих підстав для сумнівів у правильності її нарахування, відтак доходить переконання про обґрунтованість цієї суми.

Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведені. Правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2111994 року від 07.07.2021 року відповідачем не спростована.

ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» наділено правом грошової вимоги до відповідача на підставі договору факторингу № 02-24122001 від 24.12.2021 року.

З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, у передбачений в договорі строк кредитні кошти не повернув, відсотки за користування кредитом не сплатив, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 10326 грн, з яких: 3200 грн - сума заборгованості за основним боргом та 7126 грн - сума нарахованих процентів за користування кредитом.

Отже, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10500 грн, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року, укладеного між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчуком С.В. та додаткову угоду № 1 від 27.12.2024 року до вказаного договору; копію платіжної інструкції № 36194 від 10.03.2025 року про оплату за правничу допомогу в сумі 10500 грн; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Пархомчуком С.В.; акт про отримання правової допомоги від 10.03.2025 року, згідно з яким загальна вартість наданих послуг складає 10500 грн, яка складається з наступного: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання заборгованості (кількість годин - 1 год, вартість - 2000 грн); складення та подання до суду позовної заяви, моніторинг та аналіз судової практики (кількість годин 2,5 год., вартість - 5000 грн); інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг Єдиного державного реєстру судових рішень щодо процесуального статусу судової справи (кількість годин 1,5 год., вартість - 3000 грн); канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції (вартість - 500 грн) (а.с. 23-25, 42, 59, 64).

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10500 грн. є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами.

Зокрема, суд звертає увагу на те, що представником позивача завищені години, які об`єктивно необхідні для вчинення певного виду правової допомоги як зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, так і складання і подання позовної заяви про стягнення боргу, яка була подана через систему «Електронний суд».

Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, відсутні посилання на судову практику, що потребувало б додаткового часу на її вивчення. Пакет документів, що доданий до позовної заяви, також є наперед визначеним та не потребує великих зусиль для його зібрання. Розгляд справи проводився в порядку спрощеного провадження, адвокат не брав безпосередньої участі в судовому засіданні.

Також суд бере до уваги, що протягом розгляду справи адвокат Пархомчук С.В. направив до суду через систему «Електронний суд» заяву про вирішення питання судових витрат, інших заяв чи клопотань надіслано не було. Однак, питання судових витрат обґрунтовано у позовній заяві, тобто фактично представником продубльовано питання щодо судових витрат, проте об`єктивної необхідності додаткового обґрунтування понесених судових витрат подана заява не містить, сума витрат не змінювалась за час розгляду справи у суді.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат.

Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У справі № 922/3812/19 Верховний Суд зазначив, що суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).

Відтак, суд вважає, що обґрунтованим та співмірним в даному випадку є стягнення в користь позивача з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77-81, 139, 141, 223, 247, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 207, 509, 526, 530, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 5-8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ст.ст. 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію", суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШ ТУ ГОУ", адреса: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 82, офіс 7, заборгованість за кредитним договором № 2111994 року від 07.07.2021 року у розмірі 10326 (десять тисяч триста двадцять шість) грн, з яких: 3200 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7126 грн - заборгованість за процентами, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Локачинського районного суду Т. О. Кідиба