Справа № 521/464/25
Номер провадження № 2/521/2414/25
УХВАЛА

іМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду міста Одеси Шевчук Н.О. ознайомившись з матеріалами позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРДЕБТ ПЛЮС" (04073, м. Київ, пр-т С. Бандери, 28-А, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), Третя особа Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (ел. Пошта , вул. Старицького, 10А, м. Одеса, 65036, ) про звільнення майна з-під арешту

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року до Малиновського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРДЕБТ ПЛЮС" Пивоварова В.І. до ОСОБА_1 , Третя особа Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у якій позивач просить суд: звільнити з-під арешту квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , який накладено постановою, серія та номер: 50010469 від 23.11.2022 року, видавник: Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , номер запису про обтяження 48512832.

Зокрема, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що 02 серпня 2006 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 як позичальник уклали договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 147070,0 швейцарських франків строком до 02 серпня 2027 року або достроково зі сплатою 8,990% річних за користування кредитними коштами із цільовим використанням на особисті потреби (безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, а саме на: Іпотечний кредит, а відповідач зобов`язався сплачувати мінімальні платежі, встановлені договором. В забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, пов`язаних із порушенням умов кредитного договору, згідно п. 2.1 кредитного договору, Банк укладає в день укладення цього договору з ОСОБА_1 договір іпотеки.

В подальшому, як зазначено позивачем, між сторонами було укладено договір іпотеки від 02.08.2006 року. Банк свої зобов`язання перед позичальником виконав, на відміну від позичальника.

За доводами позивача, 08.12.2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АКІБ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АКІБ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредиторові) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АКІБ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість АКІБ «УкрСиббанк» ) від боржників.

Відтак, за твердженнями позивача ПАТ «Дельта Банк» набуло статус Нового кредитора відносно відповідача.

В подальшому, як зазначено позивачем, рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 28 квітня 2015 року у справі №521/16097/14-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та усунення перешкод задоволено; в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 02 серпня 2006 року, яка станом на 14 серпня 2014 року становить 196957,99 швейцарських франків (сто дев`яносто шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім швейц. франків 99 сан.), що станом на день НБУ складає 2839240,41 гривень (два мільйони вісімсот тридцять дев`ять тисяч двісті сорок грн. 41 коп.), перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (Код , місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36, корп. Б) звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно - чотирикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею: 162,7 кв. м., житловою площею: 81,6 кв. м., шляхом передачі Іпотекодержателю Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» предмет іпотеки у власність; визнано за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (Код , місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36, корп. Б) право власності на нерухоме майно, а саме: чотирикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею: 162,7 кв. м., житловою площею: 81,6 кв. м.; виселено осіб, які були зареєстровані у вказаній квартирі; зобов`язано ОСОБА_1 передати ПАТ «Дельта Банк» правовстановлюючі документи на предмет іпотеки - чотирикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (свідоцтво про право власності, державний акт), ключі від вхідних дверей (дублікати ключів), документи, що характеризують об`єкт нерухомості (технічний паспорт на будинок), та інші документи передбачені Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно»; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір в розмірі 3654,0 гривень (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири грн. 00 коп.); встановлено порядок виконання рішення суду, відповідно до якого після набрання ним законної сили, це рішення є підставою для Малиновського районного відділу у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області для зняття з реєстраційного обліку осіб, які були зареєстровані у вказаній квартирі; відстрочено виконання судового рішення до закінчення дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.

В подальшому, за твердженнями позивача, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27.09.2024 року замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРДЕБТ ПЛЮС", , 04073, м. Київ, пр-т С. Бандери, 28-А у цивільній справі №521/16097/14-ц з виконання заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2015 року, ухваленого за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності.

Як вказано позивачем, він звернувся до звернулося до державного реєстратора з метою виконання рішення №521/16097/14-ц від 28.04.2015 року Малиновського районного суду м. Одеси про реєстрацію право власності на предмет іпотеки за ТОВ "УКРДЕБТ ПЛЮС", але державний реєстратор повідомив, що не має можливості здійснити реєстрацію, оскільки на квартиру АДРЕСА_3 накладено арешт постановою №50010469 від 23.11.2022 р. Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (правонаступник - Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) номер запису про обтяження 48512832.

ТОВ "УКРДЕБТ ПЛЮС" зазначило, що його представник звертався до Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою, в якій просило припинити чинність (скасувати) арешту накладеного постановою №50010469 від 23.11.2022 р. Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (правонаступник - Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) номер запису про обтяження: 48512832 на - квартиру АДРЕСА_3 , проте йому було відмовлено у зазначених діях з огляду на те, що виконавче провадження в рамках якого була винесена постанова про накладення арешту знаходиться на примусовому виконанні, вимоги виконавчого документу боржником не виконані, з огляду на що, зняти арешт з майна накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виданою Першим Малиновським ВДВС у м. Одеси Південного МРУЮ № 50010469 від 23.11.2022 року унеможливлено.

Позивач вважає, що наявність арешту, накладеного на предмет іпотеки квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 порушує майнові права та інтереси іпотекодержателя цього нерухомого майна - ТОВ "УКРДЕБТ ПЛЮС", а тому, в порядку ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», він може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

13.01.2025 року справа №521/464/25 надійшла у провадження судді Шевчук Н.О.

Ознайомившись із матеріалами позовної заяви, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження, враховуючи таке.

Частиною 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України регламентовано, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У ст. 447 розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Таким чином, розділом VII ЦПК України встановлено спеціальний порядок, за яким здійснюється судовий контроль за виконанням судових рішень.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведено у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

При цьому, однією з основоположних засад цивільного судочинства є диспозитивність цивільного процесу, детермінація якого наведена у ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України.

Розкриваючи зміст поняття диспозитивності цивільного судочинства законодавець зазначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, диспозитивність полягає в наданій учасникам судового процесу можливості вільно здійснювати свої права (матеріальні і процесуальні), розпоряджатися ними, виконуючи процесуальні дії, спрямовані на порушення, розвиток і припинення справи в суді, а також використовувати інші процесуальні засоби з метою захисту суб`єктивних майнових і особистих немайнових прав і охоронюваних законом інтересів.

В загальному, враховуючи принцип диспозитивності, суд не повинен виходити за межі вимог сторін та тих підстав позову, які ними вільно зазначені.

Поряд з цим, основою для судового розгляду у цивільному судочинстві, серед іншого, є переданий на розгляд суду позов, який визначається як письмово оформлена та адресована суду письмова вимога, яка складається з вимоги процесуального характеру (відкрити провадження по справі) і вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право).

В свою чергу, структурними елементами позову є предмет, підстава та зміст.

Вказані складові частини мають бути зазначені у позові для можливості втілення права особи на порушення цивільної справи у суді і можливості практичної реалізації судової діяльності на захист порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

В свою чергу, підставою позову є фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

У даному разі, звертаючись до суду з позовом, який є предметом судового розгляду, позивач просить зняти арешт з належного йому майна, накладений в межах виконавчого провадження, яке не завершено, не закінчено, а перебуває на примусовому виконанні, як вказано у відповіді - відмові Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

При цьому, як встановлено судом та не заперечується самим позивачем, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27.09.2024 року замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРДЕБТ ПЛЮС", , 04073, м. Київ, пр-т С. Бандери, 28-А у цивільній справі №521/16097/14-ц з виконання заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2015 року, ухваленого за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності.

Тобто, позивач є стороною виконавчого провадження (стягувачем) по виконанню заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2015 року, ухваленого за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності.

Відповідно до ст. 59 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно зі ст. 59 Закону № 1404-VIII під час вирішення такого спору з`ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно.

Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами цивільного судочинства, якщо вони виникають у цивільних правовідносинах.

Проте, щодо заперечень сторони виконавчого провадження проти арешту (опису) майна, які не пов`язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог закону в межах виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то такі вимоги слід розглядати за правилами розділу VІІ ЦПК України.

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Отже, сторона виконавчого провадження, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.09.2021 року у справі № 369/3757/20 зазначено, що «у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.09.2021 року у справі № 234/18525/19 та від 20.10.2021 року у справі № 236/789/21 вказано, що «в разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

У позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 27.03.2024 року у справі №303/6292/20 зазначено, що у ст. 447 розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Таким чином, саме розділом VII ЦПК України встановлено спеціальний порядок, за яким здійснюється судовий контроль за виконанням судових рішень.

Судом у даній справі встановлено, що позивач пред`явив позов, зі змісту якого не вбачається спору між сторонами про право власності (володіння, користування розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, не містить позов і матеріально-правових вимог до відповідача, а тому позовна заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки передбачається інша форма звернення та порядок вирішення, зважаючи також і на те, що позивач є стороною виконавчого провадження з виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

За встановлених судом обставин, наявні підстави для відмови Товариству з обмеженою відповідальністю "УКРДЕБТ ПЛЮС" у відкритті провадження у справі, оскільки по-перше, позивач є стягувачем у виконавчому провадженні, по- друге, спір не пов`язаний з належністю майна, на яке накладено арешт, а тому заявник не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в цивільному позовному провадженні.

При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що позивач має право звернутися до Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України із відповідною скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму ВССУ № 5 від 03.6.2016 року «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна», п. 1 ч. 2 ст. 186, ст. ст. 260, 353 ЦПК України, Малиновський районний суд міста Одеси

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРДЕБТ ПЛЮС" (04073, м. Київ, пр-т С. Бандери, 28-А, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), Третя особа Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (ел. Пошта , вул. Старицького, 10А, м. Одеса, 65036, ) про звільнення майна з-під арешту.

Роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України із відповідною скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Н.О. Шевчук