УХВАЛА

29 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 759/5339/22

провадження № 61-1476св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув заяву адвоката Ільїної Дар`ї Валеріївни як представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту та поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив встановити факт проживання його із ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2008 року до 11 листопада 2011 року;

визнати за ним право власності на 1/2 частини земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :75:814:0006;

визнати за ним право власності на 1/2 частини житлового будинку, що розташований за вказаною адресою, у формі будівельних матеріалів.

Святошинський районний суд м. Києва рішенням від 28 травня 2024 року у задоволенні позову відмовив.

Святошинський районний суд м. Києва додатковим рішенням від 18 червня 2024 року заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення задовольнив частково. Стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000,00 грн.

Київський апеляційний суд постановою від 11 грудня 2024 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року та додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року залишив без змін.

Верховний Суд постановою від 11 вересня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_5 залишив без задоволення. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року і постанову Київського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року залишив без змін.

В жовтні 2025 року до Верховного Суду надійшло клопотання адвоката Ільїної Д. В. як представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 24 000,00 грн за розгляд справи в суді касаційної інстанції.

Також заявник просила поновити строк на подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на, те що постанову Верховного Суду до електронного кабінету представника відповідача не було направлено, у зв`язку з чим не було підписано акт наданих послуг.

У жовтні 2025 року до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , в якому він просив відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення; зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 4 000,00 грн.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу і заперечення на неї, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Згідно з частиною першою статті 270 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Згідно з частинами першою і другою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

З огляду на наведені норми права підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, і, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 270 ЦПК України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 370/1420/21, у додатковій постанові від 05 лютого 2025 року у справі № 523/10351/21, у постанові від 26 липня 2023 року у справі № 160/16902/20

Із матеріалів справи відомо, що у суді касаційної інстанції в інтересах ОСОБА_2 діяла адвокат Ільїна Д. В.

Під час розгляду справи в суді касаційної інстанції ОСОБА_2 та її представник не подавали заяв (у тому числі у відзиві на касаційну скаргу) із попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат на правничу допомогу, а також доказів на їх підтвердження.

Вперше із заявою про відшкодування витрат на правничу допомогу та їх розрахунком представник ОСОБА_2 - адвокат Ільїна Д. В. звернулася до Верховного Суду лише у цій заяві, яку подала 30 вересня 2025 року, тобто після ухвалення Верховним Судом у цій справі постанови 11 вересня 2025 року.

Зважаючи на викладене та відповідно до частини другої статті 134 ЦПК України, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви адвоката Ільїної Д. В. як представника ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 134, 141, 270, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви адвоката Ільїної Дар`ї Валеріївни як представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов