Справа № 148/1521/24
Провадження № 22-ц/801/132/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Роздорожна А. Г.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2025 рокуСправа № 148/1521/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Берегового О.Ю., Ковальчука О.В., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2024 року, ухвалене суддею Роздорожною А.Г., повне рішення складено 16 жовтня 2024 року, в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» (далі ТОВ ФК «Марин-Фінанс») звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором CL-313901 у розмірі 178 968,16 грн, в тому числі строкове тіло 84 180, 78 грн, прострочене тіло 26 403,47 грн, строкові відсотки 643,54 грн, прострочені відсотки 67 740,37 грн.

В обґрунтування позову ТОВ ФК «Марин-Фінанс» зазначило, що між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір CL-313901, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.

Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належних чином не виконав, внаслідок чого станом на дату цієї вимоги заборгованість за кредитним договором складає 178 968,16 грн.

08 листопада 2023 року у правовідносинах було здійснено заміну кредитора у зобов`язанні з АТ «Кредобанк» на ТОВ ФК «Марин-Фінанс» на підставі договору факторингу. Боржника було повідомлено про заміну кредитора у зобов`язанні досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ТОВ ФК «Марин-Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Судові витрати просить покласти на відповідача.

У скарзі зазначає, що суд формально підійшов до вирішення даного спору, не витребував від позивача необхідних документів для справедливого, повного та всебічного розгляду справи. Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження неукладення кредитного договору, повернення коштів не довів. Таким чином, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, встановивши відсутність в матеріалах справи документу, який підтверджує надання відповідачці грошових коштів в якості кредиту, а також виписки про рух коштів по рахунку відповідачки, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, а відтак і про відсутність підстав для задоволення позову.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений без урахуванням обставин даної справи та з порушенням норм матеріального права у спірних правовідносинах.

Встановлено, що 01 червня 2021 року ОСОБА_1 підписала Анкету-Заяву №CL-313901 фізичної особи на отримання готівкового кредиту. В цій заяві відповідачка висловила своє бажання отримати кредит у сумі 300 000 грн на 60 місяців з процентною ставкою 35% для рефінансування кредитів (а.с.14 на звороті-15).

02 червня 2021 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №CL-313901 на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, за умовами якого відповідачка зобов`язалася використати кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Сума кредиту становить 117 111,36 грн. Строк (термін) кредитування - 60 місяці терміном до 01 червня 2026 року.

У п.2.4 договору зазначено, що позичальник доручає банкові здійснити переказ кредитних коштів на наступні цілі та за наступними реквізитами: 23 418,36 грн на поточні потреби; 93 693 грн на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед АТ «Кредобанк».

Для обліку виданих коштів банк відкриває позичковий рахунок, а також поточний рахунок (п.2.5, 2.6 договору).

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 35 % річних.

У п.4.4 договору зазначено, що загальні витрати позичальника по кредиту за цим кредитним договором становлять 113 593,97 грн; у п. 4.5 зазначено, що реальна річна процентна ставка становить 41,19 % річних;

Орієнтована загальна вартість кредиту для позивальника за цим кредитним договором становить 251 705,33 грн п.4.6 договору).

Відповідно до п. 6.1, 6.2 кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені кредитним договором та/або додатками до нього. Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 4 195 грн щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладення кредитного договору (а.с.7-12).

У додатку №1 до кредитного договору сторони погодили графік платежів за кредитним договором та розрахунок сукупної вартості кредиту (а.с.13-14).

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № CL-313901, заборгованість ОСОБА_1 за період з 02 листопада 2020 року по 08 листопада 2023 року становить 178 968,16 грн. з яких: 84 180,78 грн - сума заборгованості за тілом кредиту (строкова); 26 403,47 грн - сума заборгованості за тілом кредиту (прострочена); 643,54 грн - сума заборгованості за відсотками (строкова); 67 740,37 грн - сума заборгованості за відсотками (прострочена) (а.с. 22).

08 листопада 2023 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» було укладено договір Факторингу про відступлення прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами, що підтверджується витягом з цього договору.

Згідно з додатком №1 до Договору факторингу, на виконання договору факторингу до ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №CL-313901 від -2 червня 2021 року у загальному розмірі 178 968,16 грн (а.с.24-25).

30 січня 2024 року ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань та повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні повідомило ОСОБА_1 про нового кредитора та її обов`язок усунути порушення умов кредитного договору (а.с.23).

Оскільки ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів, ТОВ «ФК «Марин-Фінанс», як новий кредитор, звернулося до суду з даними позовом про стягнення заборгованості в розмірі, визначеному попереднім кредитодавцем.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконання з настанням цієї події.

Таким чином, відповідач зобов`язаний виконувати умови кредитного договору у відповідності до його умов та вимог законодавства.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Договір, укладений між відповідачкою ОСОБА_1 та первісним кредитором, а також укладений договір факторингу у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може гуртуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів (ст. 76-79 ЦПК України).

Апеляційний суд не може погодитись із висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог, оскільки матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , з метою отримання кредиту, 01 червня 2021 року підписала Анкету-Заяву №CL-313901, а 02 червня 2021 року підписала кредитний договір №CL-313901 та графік платежів за вказаним договором, які містять погодженні сторонами умови кредитування (розмір кредиту загалом та розмір щомісячного платежу зокрема, порядок сплати процентів, тощо).

При підписанні кредитного договору банк зобов`язався переказати грошові кошти в загальному розмірі 117 111,36 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту визначена сторонами в розмірі 251 705,33 грн.

За умовами договору, ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит в строк до 01 червня 2026 року.

Тоді як з позовом до суду ТОВ «ФК Марин-Фінанс» звернулося у липні 2024 року, тобто сума заборгованості узгоджується з умовами кредитного договору.

Обґрунтовуючи розмір заборгованості, ТОВ «ФК Марин-Фінанс» посилалося на розрахунок заборгованості, з якого слідує, що загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 178 968,16 грн.

На спростування висновку суду щодо недоведеності позовних вимог скаржником до апеляційної скарги додано детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором №CL-313901 від 02 червня 2021 року зі всіма її складовими, а також виписку по особовим рахункам ОСОБА_1 , які зазначені в кредитному договорі, за період з 02 червня 2021 року по 07 листопада 2023 року (а.с.73-85).

Також скаржником було надано договір факторингу (у повному обсязі) та квитанцію про сплату коштів на рахунок АТ «Кредобанк» у розмірі 4 420 385,21 грн за відступлення права грошової вимоги згідно договору факторингу (а.с.69,86-90).

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 7.04.2021 року в справі №279/11692/15-ц зазначено, що «тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні».

Обмеження у можливості надання доказів до суду апеляційної інстанції переслідує не мету створення перешкод у поповненні доказової бази у справі, а, навпаки, має на меті забезпечення максимально повного подання доказів шляхом підвищення активності осіб, які беруть участь у справі, при її розгляді у суді першої інстанції та відповідальність за свої дії в процесі захисту права.

Проте зазначене слід відрізняти від випадків, коли в особи, яка надає нові докази до апеляційного суду, відсутня недобросовісність дій.

Звертаючись до суду із даним позовом, ТОВ «ФК Марин-Фінанс» надало повний перелік документів, які, на його думку, підтверджували викладені в позовній заяві обставини.

У ч. 2 ст. 13 ЦПК України зазначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом

За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

ОСОБА_1 не подавала своїх заперечення щодо позову, а тому ТОВ «ФК Марин-Фінанс» надало нові докази після ознайомлення із рішенням суду першої інстанції.

Якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно, з ч. 1 ст. 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

ОСОБА_1 не заперечувала щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості, своїх розрахунків не навела, розмір заборгованості належними і допустимими доказами не спростувала.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні правові підстави для прийняття доказів, доданих ТОВ «ФК Марин-Фінанс» до апеляційної скарги, які підтверджують належність виконання кредитором своїх зобов`язань за договором та невиконання позичальником своїх зобов`язань.

Надана позивачем виписка порахунку узгоджується із розрахунком заборгованості і в сукупності з іншими доказами підтверджує заборгованість відповідачки за наданим кредитом. Підстав не приймати вказану виписку до уваги в апеляційного суду немає.

06 січня 2025 року від ТОВ «ФК Марин-Фінанс» надійшла заява про долучення нових доказів до матеріалів справи, визнавши поважними причини пропуску строку на подання доказів.

У ч. 2 ст. 127 ЦПК України зазначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За змістом ст. 365 ЦПК України, клопотання особи, яка подала скаргу, зазначаєтсья в апеляційній скарзі, а питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції вирішується апеляційним судом при підготовці справи до апеляційного розгляду.

Оскільки заявник немотивував неможливість подання вказаних доказів разом з апеляційною скаргою, підстави для задоволення вказаного клопотання відсутні.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, належним чином не дослідив надані банком докази щодо видачі відповідачу кредиту, користування ним кредитними коштами, що доведено матеріалами справи, та не врахував, що зазначені докази відповідачем не спростовано, що є його, а не суду, процесуальним обов`язком.

Враховуючи викладене, апеляційний суд прийшов до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового рішення про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №CL-313901 від 02 червня 2021 року в загальному розмірі 178 968,16 грн: тіло кредиту - 84 180, 78 грн, прострочене тіло 26 403,47 грн, відсотки 643,54 грн, прострочені відсотки 67 740,37 грн.

Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга ТОВ «ФК Марин-Фінанс» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, в розмірі 2 422,40 грн та сплачений за подання апеляційної скарги в розмірі 3 633,60 грн.

У позовній заяві ТОВ «ФК Марин-Фінанс» просило стягнути з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 6 000 грн.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем було надано (в копіях):

- ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВС №1291074 від 01 червня 2024 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» на підставі договору про надання правової допомоги №01/04/24 від 01 квітня 2024 року уповноважило адвоката Альховську І.Б. представляти його інтереси у судах усіх інстанції та юрисдикцій (а.с.29);

- акт наданих послуг №1 від 31 травня 2024 року до договору про надання правничої допомоги від 01 квітня 2024 року №01/04/24, відповідно до якого вартість наданих послуг становить 6 000 грн (а.с.30).

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витратна оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу відсутні, оскільки гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» до позовної заяви договору про надання правової допомоги №№01/04/24 від 01 квітня 2024 року не додав, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості встановити, які саме умови були погоджені між сторонами договору, зокрема, в частині сплати гонорару.

Тому, за відсутності договору, витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції не можна вважати підтвердженими, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення цих витрат на користь позивача.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» задовольнити.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» () заборгованість за кредитним договором CL-313901 від 02 червня 2021 року в загальному розмірі 178 968 (сто сімдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 16 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» () судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривень 40 копійок, та судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) гривень 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 09 січня 2025 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

О.В. Ковальчук