"26" листопада 2025 р. місто Київ
Дніпровський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді - Савлук Т.В., секретаря Лазоренко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, в залі суду, у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -
ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 14 100 доларів США 00 центів, передані відповідачу за договором передоплати.
09 вересня 2025 року Дніпровським районним судом міста Києва (головуючий суддя Савлук Т.В.) постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
Положеннями статті 174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
У відповідності до статей 174 178 Цивільного процесуального кодексу України відповідач не скористалася своїм процесуальним правом та не направила до суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти позову.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, представник позивача - адвокат Пономаренко Ірина Сергіївна подала до суду заяву про розгляд справ у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, правом подання відзиву на позов та доказів на спростування заявлених вимог не скористалася.
Вислухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені нею обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі та доходить наступних висновків.
Судом встановлено, що 17.01.2025 між позивачем (замовником) та відповідачем (виробником) був укладений договір передоплати б/н, згідно з яким позивач передала відповідачу 14 100 доларів США 00 центів готівкою як передоплату для закупівлі хутра з метою подальшого пошиття хутряного виробу. Відповідач отримала зазначені кошти та зобов`язалася здійснити закупівлю хутра у строк, що не перевищує 25 днів з дня укладення договору.
21.03.2025 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору передоплати (далі - «Додаткова угода»), якою позивач та відповідач узгодили внести зміни до пунктів 3 та 4 Договору передоплати.
Згідно з пунктом 1 додаткової угоди сторони підтверджують, що між ними дійсно підписано договір передоплати б/н від 17.01.2025 року, згідно якого замовник передав виробнику готівкові кошти в сумі 14 100,00 доларів США у якості передоплати на закупівлю хутра для пошиття хутряного виробу, а виробник отримав зазначену суму коштів та зобов`язався закупити хутро у строк, який не перевищує 25 днів, на суму 14 100,00 доларів США (сума внесеної замовником передоплати).
Згідно з пунктом 3 договору передоплати (в редакції Додаткової угоди) у випадку відсутності обумовленого замовником виду хутра у продажі виробник зобов`язаний повернути замовнику суму передоплати у розмірі 14 100,00 доларів США до 15.04.2025 року включно.
Пунктом 4 Договору передоплати (редакції Додаткової угоди) сторони передбачили, що у випадку відмови замовника від пошиття хутряного виробу виробник має право:
- у разі, якщо відмова від пошиття хутряного виробу відбулась раніше, аніж фактична закупівля хутра, - повернути замовнику внесену ним передоплату;
- у разі, якщо на момент відмови виробник виконав закупівлю хутра, - передати замовнику придбане для нього в межах внесеної передоплати хутро. У разі, якщо вартість закупівлі хутра виявиться меншою за суму переданої замовником передоплати, виробник повертає замовнику відповідну різницю коштів.
Однак відповідач зазначених грошових коштів не повернула.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, у тому числі з договорів.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частина 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язує боржника виконувати зобов`язання належним чином, відповідно до умов договору.
Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який отримав попередню оплату, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати.
Аналізуючи умови Договору передоплати б/н від 17.01.2025 року та Додаткової угоди №1 від 21.03.2025 року до нього, суд доходить висновку, що зазначений договір за своєю правовою природою є змішаним, оскільки поєднує у собі ознаки як договору підряду, з огляду на те, що з придбаного Відповідачем за завданням Позивача хутра мав бути виготовлений хутряний виріб, а також ознаки договору купівлі-продажу, оскільки Відповідач зобов`язувався передати Позивачу у власність відповідний виріб (хутро у вигляді готового виробу) у власність.
За приписами ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Згідно частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як унормовано ч. 1. ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.
Частиною 1 ст. 691 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Частиною 1 ст. 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
В статті 665 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
Відповідно до ч. 1 ст.693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
За приписами ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Відтак, умовою застосування ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України є невиконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.
Судом встановлено, що позивач передала відповідачу грошові кошти у сумі 14 100 доларів США 00 центів як передоплату для закупівлі хутра з метою подальшого пошиття хутряного виробу відповідно до умов договору передоплати б/н від 17.01.2025 року. Факт отримання відповідачем зазначеної суми підтверджується додатковою угодою №1 від 21.03.2025 року, пунктом 1 якої сторони засвідчили факт укладення між ними договору передоплати та підтвердили, що замовник передав, а виробник отримав готівкові кошти у розмірі 14 100 доларів США 00 центів, які виробник зобов`язався використати для закупівлі хутра у строк, що не перевищує 25 днів з моменту укладення договору. Надіслана позивачем на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача вимога №04/25 від 25.04.2025 року залишена відповідачем без належного реагування.
Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Відповідно до частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..
За приписами цивільного процесуального законодавства належними визнаються докази, які обґрунтовують вимоги чи заперечення сторін або мають інше істотне значення для вирішення справи, належать до підстав позову чи заперечень та характеризуються значущістю для визначення змісту спірних правовідносин, зумовлених нормами матеріального права.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, тому суд присуджує до стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 17 листопада 2020 року у розмірі 30 000 гривень 00 копійок.
У свою чергу, відповідачем не спростовано факту отримання вказаних грошових коштів за договором передоплати б/н від 17.01.2025 року (в редакції додаткової угоди №1 від 21.03.2025 року) та не підтверджено належними доказами виконання покладених на неї згідно з укладеного із позивачем договору передоплати б/н від 17.01.2025 року (в редакції додаткової угоди №1 від 21.03.2025 року) зобов`язань щодо закупівлі визначеного позивачем хутра та виготовлення хутряного виробу.
З огляду на викладене і враховуючи те, що між сторонами існують договірні правовідносини, виробником не виконані зобов`язання перед замовником, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 14 100,00 доларів США 00 центів.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.
В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 898 гривень 50 копійок, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 5, 11, 202, 204, 207, 526, 533, 627-629, 638, 655, 662, 691-693 Цивільного кодексу України, статтями 2, 4, 12, 76-82, 89, 141, 263-265, 274-279, 280, 284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 14 100,00 (чотирнадцять тисяч сто) доларів США 00 центів.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 898 (п`ять тисяч вісімсот дев`яносто вісім) гривень 50 копійок.
Сторони цивільного процесу:
Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.