Провадження № 2/734/266/25 Справа № 734/5475/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 грудня 2025 року селище Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Домашенка Ю.М.,

секретар судового засідання - Легкобит І.В.,

за участі:

представника позивача - адвоката Лєщинського К.Д.,

представника відповідача - адвоката Сініченка І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, 3% річних та моральної шкоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договору позики та розписки, стягнення фактично сплачених коштів та моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними договору позики та розписки, стягнення фактично сплачених коштів та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивує таким.

20.10.2023 ОСОБА_2 склала письмову розписку на користь ОСОБА_1 , відповідно до якої зобов`язалася сплатити йому 100000 грн (рівними платежами по 8333 грн до сплати всієї суми). Кінцевий день погашення розписки - 20.10.2024. Надалі 19.01.2024 ОСОБА_2 , після того, як сплатила один платіж в розмірі 8333 грн, власноруч склала ще одну розписку, де були зафіксовані ті ж рівні платежі (8333 грн) і такий же строк сплати - 20.10.2024. Змінилася лише сума розписки - 91667 грн. Ці кошти, є компенсацією моральної і матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 сином ОСОБА_2 - ОСОБА_3 внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0001853 від 05.03.2020. За весь цей час ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_1 35100 грн. Станом на день подання позовної заяви ОСОБА_2 не сплатила суму, зазначену в розписці, чим порушила виконання свого зобов`язання, ухиляється від сплати коштів.

До того ж неправомірними діями ОСОБА_2 . ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, оскільки він є літньою особою, пенсіонером, замість того, щоб гідно жити, змушений бути обдуреним і шукати відповідача задля стягнення своїх коштів, які майже дорівнюють розміру його річної пенсії. Він часто хворіє і йому потрібні кошти на лікування. Все це забирає багато часу, грошей і здоров`я.

За таких обставин, ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 64900 грн боргу; 1167.14 грн 3% річних, 5018.71 інфляційного збільшення відповідно до ст. 625 ЦК України у зв`язку простроченням виконання грошового зобов`язання; 50000 грн моральної шкоди.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Сініченко І.С. подав відзив на позовну заяву, згідно з яким вважає позовні вимоги необгрунтованими з огляду на таке.

Виходячи зі змісту та достовірності наявних у справі розписок не вбачається існування між сторонами правовідносин за договором позики чи іншим договором (правочином). Шкода, завдана злочином, відшкодовується виключно особою, яка його вчинила - у цьому випадку сином відповідача, ОСОБА_3 ОСОБА_1 не надав жодного доказу, що ОСОБА_2 має юридичне зобов`язання відповідати за дії свого сина. Вирок суду щодо ОСОБА_3 переглядається в апеляційному порядку, а тому не набрав законної сили. ОСОБА_1 не довів факту передачі коштів або ж добровільної згоди ОСОБА_2 на взяття боргових зобов`язань, що унеможливлює визнання розписок, як підставу для виникнення зобов`язань. До того ж не доведено і завдання ОСОБА_2 ОСОБА_1 моральної шкоди.

ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання недійсними договору позики та розписки, стягнення фактично сплачених коштів та моральної шкоди.

Відповідно до ухвали суду від 06.03.2025 вимоги за зустрічним позовом об`єднані в одне провадження з первісним позовом.

Вимоги за зустрічним позовом мотивовані наступним.

ОСОБА_1 є потерпілим у кримінальній справі щодо сина ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України. Скориставшись тяжкою ситуацією в житті ОСОБА_2 та її психологічно беззахисним станом через хвилювання за долю, здоров`я та життя сина, ОСОБА_1 змусив ОСОБА_2 прийняти завідомо невигідне для неї рішення написати розписки про отримання коштів, які вона фактично в борг не брала. За цими розписками ОСОБА_1 примусив ОСОБА_2 сплатити 35100 грн гривень власних коштів. Надалі ОСОБА_2 зрозуміла, що не зобов`язана нести відповідальність за дії свого сина та припинила сплачувати власні кошти за розписками.

Розписки були підписані ОСОБА_2 під впливом тяжкої обставини - кримінального переслідування сина, що призвело до значного психологічного тиску та на вкрай невигідних умовах.

Написання розписок під значним психологічним тиском призвело до моральних страждань ОСОБА_2 , оскільки такий тиск спричинив стрес, тривогу та порушення нормального способу її життя. Шантаж та експлуатація складної ситуації з сином призвели до додаткових моральних страждань, оскільки ОСОБА_2 була змушена постійно хвилюватися за долю свого сина. Примус сплатити 35100 грн власних коштів за розписками призвів як до фінансових втрат, так і до моральних страждань, оскільки ОСОБА_2 була змушена використовувати особисті кошти для задоволення неправомірних вимог ОСОБА_1 . Необгрунтоване залучення до судового процесу також спричинило стрес, тривогу та погіршення якості життя.

ОСОБА_2 просить визнати недійсними договір позики та розписки, як такі, що були підписані внаслідок тяжкої обставини та у стані сильного психологічного хвилювання; стягнути з ОСОБА_1 35100 грн за неправомірно отриманими розписками; 100000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Представник відповідача за зустрічним позовом - адвокат Лєщинський К.Д. подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивачем вказано дві підстави позову щодо визнання договору недійсним, які є взаємовиключними, оскільки предмет доказування кожної із обставин, на яку посилається на підтвердження своїх вимог позивач, передбачає встановлення відмінних за правовою природою юридичних фактів і самостійними для визнання правочинів недійсними. Відповідач не стверджує, що він давав позивачу кошти. Розписки були надані позивачем відповідачу в якості зобов`язання по забезпеченню відшкодування матеріальної і моральної шкоди, яку відповідачу заподіяв син позивача своїми злочинними діями, що визнано судом у відповідному вироку. Позивач не підтверджує тиск жодним належним і допустимим доказом. Скріншоти повідомлень переписки позивача і відповідача із застосунку Viber, за своїм змістом не несуть характер тиску чи якогось шантажу. Має місце лише угода, відповідно до якої позивач зобов`язалась відшкодувати шкоду, заподіяну її сином і розмір якої вона погодила разом з відповідачем і її сином. Ця угода за своїм характером і наслідками носила для позивача і її сина вкрай вигідний характер - відповідач зобов`язався відкликати свій цивільний позов в межах кримінального провадження стосовно сина позивача і підтримати апеляційну скаргу останнього, а позивач зобов`язалася сплачувати кошти, що у подальшому позитивно вплинуло на ступінь відповідальності її сина. Позивачу відповідачем моральну шкоду не завдано. Сума моральної шкоди належним чином не обгрунтована, не доведено її зв`язок з гіпотетичними моральними стражданнями позивача, сам факт таких страждань і переживань, їх вплив на стан позивача і причинно-наслідковий зв`язок між ними.

У зв`язку з цим у задоволенні зустрічного позову представник просив відмовити.

З відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву убачається, що підписання розписок ОСОБА_2 відбувалося під значним психологічним тиском, зумовленим кримінальною справою проти її сина, у якій відповідач є потерпілим. Відповідач неодноразово погрожував ОСОБА_2 погіршенням становища її сина у разі не написання розписок та не сплати коштів. Такі дії відповідача свідчать про наявність примусу, який унеможливив добровільність дій під час укладення правочинів. Під час підписання розписок ОСОБА_2 перебувала у стані сильного емоційного стресу та тривоги за долю сина. Цей стан не дозволив їй об`єктивно оцінити ситуацію та наслідки своїх дій. Таким чином, розписки підлягають визнанню недійсними на підставі ст. 231 ЦК України, тобто уточнено підставу позову. Психологічний тиск спричинив серйозні наслідки для здоров`я ОСОБА_2 . Зокрема, вона страждала від безсоння, тривожного розладу та депресії. Ці стани стали прямим результатом дій відповідача, що обґрунтовує вимогу про компенсацію моральної шкоди.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Лєщинський К.Д. позовні вимоги за первісним позовом підтримав та заперечував проти задоволення зустрічного позову, а представник ОСОБА_2 - адвокат Сініченко І.С. вважав необгрунтованим первісний позов та просив задовольнити вимоги за зустрічним позовом.

Під час судового розгляду справи встановлено наступне.

Згідно з розпискою від 20.10.2023, складеною у присутності адвоката Одаренко К.О., ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , що є обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 345 КК України, у кримінальному провадженні № 0001853 від 05.03.2020 в порядку ст. 1047 ЦК України зобов`язується погасити борг в розмірі 100000 грн в строк до 20.10.2024 рівними частинами по 8333 грн щомісячно на користь ОСОБА_1 . Її боргові зобов`язання є компенсацією моральної та матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_1 , завданої внаслідок вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001853 від 05.03.2020.

Відповідно до розписки ОСОБА_2 , у якій не зазначена дата її складення, ОСОБА_2 отримала в борг у ОСОБА_1 91667 грн. Зобов`язується повернути ці кошти без відсотків до 20.10.2024 рівними частинами по 8333 грн щомісячно. Розписка написана в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

З листування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в чаті додатку Viber убачається, що між сторонами здійснювалося спілкування з питання боргу по розписці, його розміру, який станом на 29.07.2024 складав 31000 грн. Відсутність зменшення заборгованості вплине на позицію ОСОБА_1 при розгляді 05.08.2024 апеляційної справи.

З вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 07.12.2023 убачається, що ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 345 КК України та призначено покарання з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна. Станом на 17.01.2024 вирок не набрав законної сили.

ОСОБА_2 09.10.2024 звернулася до ГУ НП в м. Києві із заявою в порядку ст. 214 КПК України щодо вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 190 КК України, зокрема і щодо написання нею під тиском розписки ОСОБА_1 .

Представником ОСОБА_2 - адвокатом Сініченком І.С. подано до Голосіївського районного суду м. Києва скаргу на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його скаргою від 25.03.2025 з приводу вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 355 КК України щодо ОСОБА_1 . Відповідно до ухвали слідчого судді від 03.04.2025 відкрито провадження за цією скаргою, розгляд справи призначено на 14:30 год 07.04.2025.

ОСОБА_1 11.04.2025 подав заяву до Деснянського управління поліції ГУНП в м. Києві про захист його честі та гідності від ОСОБА_2 та її адвоката Сініченка І.С., які звертаються з необґрунтованими звинуваченням в різні підрозділи поліції в м. Києві. Просить розпочати кримінальне провадження за ст. 384 КК України (заява ОСОБА_1 від 11.04.2025, талон-повідомлення Єдиного обліку № 31330 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 11.04.2025).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомила, що ОСОБА_1 є її чоловіком. ОСОБА_2 запропонувала укласти розписку для того, щоб пом`якшити вирок її сину. Після написання розписки чоловік подав клопотання про залишення цивільного позову. Чоловік не здійснював тиск на ОСОБА_2 з метою спонукання її до написання розписки. Другу розписку написати порадив юрист. Приблизно у жовтні 2024 закінчився строк, за яким ОСОБА_2 повинна була сплатити по розписці.

Відповідно до ч. 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків ст. 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 509, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

З розписки ОСОБА_2 від 20.10.2023 убачається, що вона в порядку ст. 1047 ЦК України, яка регулює правовідносини позики, зобов`язується погасити борг в розмірі 100000 грн в строк до 20.10.2024 на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до розписки ОСОБА_2 , у якій не зазначена дата її складення, ОСОБА_2 отримала в борг у ОСОБА_1 91667 грн, які зобов`язується повернути до 20.10.2024 рівними частинами по 8333 грн щомісячно.

Водночас сторони повідомили, що фактично ОСОБА_1 кошти в борг ОСОБА_2 не надавав і вона їх не отримувала.

Таким чином, договір позики між ними не укладався, а тому у ОСОБА_2 не виникло цивільно-правового зобов`язання щодо повернення боргу (позики).

Позивачем зазначено, що вказані в розписках кошти є компенсацією моральної і матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 сином ОСОБА_2 - ОСОБА_3 внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0001853 від 05.03.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 ст. 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 127 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

За змістом ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем за первісним позовом не доведено наявність згоди підозрюваного (обвинуваченого) ОСОБА_3 на відшкодування його матір`ю ОСОБА_2 шкоди, завданої ним ОСОБА_1 у кримінальному провадженні та, відповідно, попередньої домовленості з вказаного питання між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Як наслідок, відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 64900 грн заборгованості з відшкодування шкоди завданої іншою особою у кримінальному провадженні та 1167.14 грн 3% річних, 5018.71 інфляційного збільшення відповідно до ст. 625 ЦК України.

Оскільки неправомірність бездіяльності ОСОБА_2 щодо сплати коштів не доведено, вимога за первісним позовом щодо стягнення моральної шкоди також є необгрунтованою.

Як зазначено вище судом, договір позики відповідно до наявних у справі розписок між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 не укладався, а тому він не може бути визнаний недійсним.

Згідно зі ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Наявні у справі докази не містять відомостей, які б підтверджували написання ОСОБА_2 спірних розписок проти її справжньої волі внаслідок психічного тиску. Скріншоти повідомлень з переписки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у застосунку Viber за своїм змістом не несуть характер тиску чи шантажу. Звернення ОСОБА_2 із заявою до поліції щодо вчинення кримінальних правопорушень, зокрема і щодо написання нею під тиском розписки ОСОБА_1 не є належним доказом вчинення щодо неї психічного тиску.

У зв`язку з цим, відсутні підстави для визнання розписок недійсними відповідно до ст. 231 ЦК України та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 отриманих за ними коштів.

Вимога за зустрічним позовом щодо відшкодування моральної шкоди є необгрунтованою, оскільки факт її завдання не доводиться наявними у справі доказами.

З огляду на викладене, у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, 3% річних, моральної шкоди та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договору позики і розписки, стягнення фактично сплачених коштів та моральної шкоди слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 259, 268, 354, 355 ЦПК Українни, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, 3% річних та моральної шкоди - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договору позики та розписки, стягнення фактично сплачених коштів та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 05.01.2026.

Відомості про учасників справи:

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Суддя Юрій ДОМАШЕНКО