П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(додаткова)

26 грудня 2025року м. Київ

Справа №362/521/25

Провадження: № 22-з/824/1572/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката Дяківа Дмитра Івановичав інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Глевахівської селищної ради, ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

В січні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Додатковим рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування судових витрат грошові кошти в сумі 15 333 грн 34 коп.

Не погодившись із такими судовими рішеннями, адвокат Дмитришин М. П. в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року апеляційну скаргу адвоката Дмитришин Мирослави Петрівни в інтересах ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2025 року залишено без змін.

Додаткове рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2025 року змінено, зменшено розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , з 15 333 грн 34 коп. до 5 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 4 000 грн.

01 грудня 2025 року від адвоката Дяківа Д. І. в інтересах ОСОБА_1 надійшла заява про відшкодування судових витрат, понесених відповідачкою під час апеляційного перегляду справи, яка мотивована тим, що відповідачка зазнала відповідних витрат на правничу допомогу, пов`язаних із ознайомленням з апеляційною скаргою, підготовкою відзиву на апеляційну скаргу та участю адвоката в судовому засіданні 27.11.2025 року.

Ураховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області залишено без задоволення, представник просив покласти на позивачку витрати на правничу допомогу в розмірі 13 000 грн.

Вирішуючи порушене заявником питання, колегія суддів виходить з наступного.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Відповідно до положень частини восьмої статті 141 ЦПК України докази витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15).

З матеріалів справи убачається, що у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні, що відбулося 27.11.2025 року представником відповідачки зазначено орієнтовний розмір витрат, понесених відповідачкою ОСОБА_1 на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, та зазначено про те, що така заява представником буде подана на протязі 5 днів з моменту ухвалення судового рішення.

Отже, заявник не пропустив процесуальний строк, встановлений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 591/550/20 (провадження № 61-6344св23) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У частинах четвертій-шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що при розподілі судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Крім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підтвердження розміру витрат на правову допомогу, понесених ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом цієї справи в суді апеляційної інстанції, її представник - адвокат Дяків Д. І. надав:договір про надання правничої допомоги № 23-2023 від 02 жовтня 2023 року, додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги від 10 жовтня 2025 року, акт виконаних робіт від 28 листопада 2025 року, а також квитанції, що підтверджують оплату правничої допомоги, які містяться в матеріалах справи.

Колегія суддів відмічає, що зазначені докази підтверджують факт надання правничої допомоги

Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц з цього питання дійшла висновку, що «розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою».

Подібні висновки викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 10 листопада 2021 року у справі № 329/766/18.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Такий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постанові Верховного суду від 26.07.2022 року у справі № 910/1209/21, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц. у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 у постанові Верховного суду від 28.06.2023 року у справі № 463/2001/19.

Тобто, у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

З вищенаведеного убачається, що суд не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 13 березня 2025 року у справі №275/150/22.

Так, позивачка не скористалася парвом та не подала заперечення на визначений відповідачкою розмір.

Як зазначено вище, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 зазначила, що в рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§55).

Зважаючи на таке правове регулювання та судову практику слід вказати, що відсутність заяви про неспівмірність судових витрат не знімає обов`язку суду при вирішенні питання про стягнення судових витрат керуватись ч.3 ст.141 ЦПК України, виходити з критеріїв реальності (дійсності, необхідності) та розумності їхнього розміру, обгрунтованості, принципів справедливості, пропорційності та верховенства права.

Оцінюючи заявлений розмір витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить із критеріїв реальності, необхідності та співмірності таких витрат, з урахуванням обставин конкретної справи, обсягу виконаної адвокатом роботи, складності спору, тривалості судового розгляду та майнового стану сторін.

Як убачається з матеріалів справи, в суді апеляційної інстанції представником відповідачки було подано відзив на апеляційну скаргу, який за своїм змістом та правовою аргументацією є аналогічним відзиву на позовну заяву, поданому та дослідженому судом першої інстанції, та не містить нових правових позицій або додаткового аналізу доказів. Тобто, складання зазначеного відзиву не потребувало додаткового збирання чи дослідження нових доказів, проведення складних правових досліджень або застосування спеціальних знань.

Колегія суддів також ураховує, що категорія даної справи не є складною, оскільки спір стосується типових спадкових правовідносин, а розгляд справи в апеляційній інстанції здійснювався в межах уже встановлених судом першої інстанції фактичних обставин.

Крім того, колегія суддів ураховує, що в апеляційній інстанції у справі відбулося лише одне судове засідання, тривалість якого не перевищувала 60 хвилин, що також свідчить про відсутність значного обсягу процесуальної роботи та витрат часу з боку адвоката.

Окремо, колегія суддів бере до уваги майновий стан позивачки, яка народилася у 1959 році та є особою пенсійного віку. За таких обставин, покладення на неї обов`язку з відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 13 000 грн становило б надмірний та неспівмірний фінансовий тягар, що суперечило б засадам справедливості, розумності та пропорційності судових витрат.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у своїй усталеній практиці наголошує про те, що стягнення витрат на правничу допомогу не може перетворюватися на механізм безпідставного збагачення та не повинно створювати для іншої сторони надмірного фінансового тягаря (постанови від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17; від 19.11.2024 у справі № 910/14543/23).

З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги, що суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат має виходити з обставин кожної конкретної справи, а не лише з формального розміру заявлених витрат, колегія суддів дійшла висновку, що витрати на правничу допомогу у сумі 13 000 грн не відповідають критеріям реальності та співмірності, а тому підлягають зменшенню до 4 000 грн, що є розумним та обґрунтованим розміром компенсації витрат у даній справі.

Керуючись ст.ст. 260, 270, 368, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву адвоката адвоката Дяківа Дмитра Івановичав інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення щодо розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) 4 000 (чотири тисячі) грн витрат, понесених на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура