ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року м.Суми

Справа №585/1593/24

Номер провадження 22-ц/816/186/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК»

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 квітня 2024 року у складі судді Євтюшенкової В.І., ухвалене в м. Ромни Сумської області, повний текст рішення виготовлено 08 травня 2024 року,

в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» (далі АТ «А-БАНК») звернулося до суду за допомогою засобів поштового зв`язку з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що 19 березня 2018 року відповідачка приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачкою ініційовано встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок та отримання платіжної картки. Відповідачці надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Всі основні умови кредитування доведені відповідачці, про що свідчить її підпис у паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка».

Внаслідок неналежного виконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 17 березня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 48 048,69 грн, яка складається із: 35 458,16 грн заборгованість за кредитом; 12 590,53 грн заборгованість за процентами; 0,00 грн - штрафи.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 березня 2018 року у розмірі 48 048,69 грн станом на 17 березня 2024 року, яка складається з: 35 458,16 грн заборгованості за кредитом; 12 590,53 грн заборгованості за процентами; 0,00 грн штрафи; та судові витрати у розмірі 3028 грн.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 квітня 2024 року в задоволенні позову АТ «А-БАНК» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ «А-БАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення та задовольнити позов у повному обсязі; стягнути на користь позивача з відповідачки судові витрати, пов`язані з поданням даної апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що, оскільки відповідачка користувалася кредитом, то значить ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодилася з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.

Стосовно відмови у стягненні процентів зазначає, що банк має право на одержання процентів за користування кредитними коштами відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Та у разі, якщо навіть врахувати думку суду першої інстанції щодо непідписання позичальницею Тарифів та Умов і Правил, зауважує, що позичальниця отримала кредитну картку та скористалася кредитними коштами, тобто погодилася з умовами, що діяли на момент зняття коштів і повинна сплачувати проценти.

Посилання суду на постанову Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 342/180/17 в частині відмови у стягненні процентів жодним чином не обґрунтовано. До матеріалів додано не тільки Тарифи із сайту Банку, а й Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», підписаний боржницею, в якому чітко оговорені всі умови кредитування, строки, процентна ставка тощо. Тому вважає, що в даному випадку слід враховувати іншу судову практику, зокрема постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20.

Стосовно сумнівів суду щодо розрахунку заборгованості, зазначає, що вони є необґрунтованими, оскільки на підтвердження правильності розрахунку банк надавав банківську виписку.

Відповідачка правом на подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористалася.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 19 березня 2013 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», розмір процентної ставки вказана заява не містить (а.с. 9).

Банк додав до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-БАНК», Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD», які не підписані відповідачкою (а.с. 30-38).

Також 19 березня 2018 року відповідачка підписала паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а.с. 10).

Відповідно до довідки банку ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки №№: НОМЕР_2 , строком дії до серпня 2021 року; НОМЕР_3 строком до грудня 2024 року; НОМЕР_4 , строком дії до серпня 2026 року (а.с. 27).

Крім того, банком надано довідку за лімітами за період з 19 березня 2018 року по 25 червня 2023 року (а.с. 28) та виписку по картці (а.с. 11-26).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за договором від 19 березня 2018 року станом на 17 березня 2024 року становить 48 048 грн 69 коп., яка складається із: 35 458 грн 16 коп. заборгованість за тілом кредиту; 12 590 грн 53 коп. - заборгованість за процентами (а.с. 5-8).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено факту укладення сторонами кредитного договору 19 березня 2018 року, дата укладення якого міститься в долучених позивачем розрахунку заборгованості, банківській виписці по рахунку, довідці за лімітами, та нібито через невиконання якого виникла заборгованість відповідача перед позивачем, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України ). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК) Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК).

Отже, предметом доказування, враховуючи характер спірних правовідносин є доведення існування кредитних правовідносин, істотних умов кредитного договору та у разі порушення позичальником умов договору розмір заборгованості відповідно до використаних позичальником кредитних коштів та істотних умов договору.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

В даній справі, рішення в якій переглядається, підставами позовних вимог АТ «А-БАНК» є неналежне виконання відповідачкою умов кредитного договору № б/н, укладеного з банком шляхом підписання заяви від 19 березня 2018 року. В матеріалах справи міститься заява, підписана відповідачкою 19 березня 2013 року. Водночас банком заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, підписаної відповідачкою 19 березня 2018 року суду не надано. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-БАНК» та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD», надані позивачем, відповідачкою не підписані.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту укладення між сторонами кредитного договору 19 березня 2018 року, а тому суд позбавлений можливості перевірити наявність правових підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами, за твердженням позивача, 19 березня 2018 року.

Стосовно доводів позивача, що відповідачкою було підписано паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі умови кредитування, колегія суддів зауважує, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловленою у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «А-БАНК» заборгованості за кредитним договором № б/н від 19 березня 2018 року.

Інші доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов