Провадження №: 4-с/755/5/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" січня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Цалко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за скаргою боржника ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Акціонерного товариства «Сенс банк» про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

заявник звернувся до суду зі скаргою за участю заінтересованих осіб Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Акціонерного товариства «Сенс банк» про зобов`язання вчинити певні дії. Свої вимоги мотивував тим, що у провадженні Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2604/6122/12 від 14 травня 2012 року, виданого Дніпровський районним судом м. Києва на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 10 жовтня 2011 року. 20 січня 2020 року заступником начальника відділу Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у ВП № НОМЕР_3 винесено постанову про арешт коштів боржника в межах суми звернення стягнення заборгованості, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Заявник вважає накладення арешту на кошти, що пенсією у зв`язку із втратою годувальника неправомірним. У зв`язку з чим просить визнати протиправною бездіяльність Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) під час виконання виконавчого провадження № НОМЕР_3 в частині відмови у знятті арешту з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в АТ Ощадбанк", накладеного під час примусового виконання ВП № НОМЕР_3, яка викладена у відповіді Відділу від 29 листопада 2024 року за вих. № 166655; зобов`язати Інгульський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийняти рішення про зняття арешту з рахунку ОСОБА_1 , № НОМЕР_1 в АТ Ощадбанк", накладеного під час примусового виконання ВП № НОМЕР_3.

10 грудня 2024 року ухвалою суду скаргу залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення її недоліків.

17 грудня 2024 року ухвалою суду прийнято скаргу до свого провадження та витребувано у Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_3.

09 січня 2025 року розгляд справи закінчено постановленням ухвали по суті вимог.

Скаржник, представник скаржника та представник заінтересованої особи Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомили.

Представник заінтересованої особи Акціонерного товариства «Сенс банк» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби і звернень учасників виконавчого провадження" неявка в судове засідання в зазначених справах заявника або заінтересованої особи, якім повідомлено про час та місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

У провадженні Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2604/6122/12 від 14 травня 2012 року, виданого Дніпровський районним судом м. Києва на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 10 жовтня 2011 року (а.с. 15-22, т. 1).

20 січня 2020 року заступником начальника відділу Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у ВП № НОМЕР_3 винесено постанову про арешт коштів боржника в межах суми звернення стягнення заборгованості, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження (а.с. 19, т. 1).

Згідно довідки Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 24 лютого 2021 року на ім`я ОСОБА_1 відкрито пенсійний рахунок № НОМЕР_1 для зарахування пенсії у зв`язку з втратою годувальника (а.с. 24, т. 1).

Згідно листа Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 29 листопада 2024 року № 166655 відповідно до заяви боржника ОСОБА_1 про визначення поточного рахунку для здійснення видаткових операцій від 25.05.2023 державним виконавцем, керуючись пунктом 10^2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», розділом XIX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (із змінами) винесено постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій НОМЕР_2 та направлено до Акціонерного товариства «Універсал банк" до виконання. Підстави ждя винесення постанови про знття арешту з майна(коштів) боржника відсутні (а.с. 27-28, т. 1).

Постановою Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 26 листопада 2023 року у ВП НОМЕР_3 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с. 59, т. 1).

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Представник стягувача Акціонерного товариства «Сенс банк» не скористався своїм правом подачі письмових заперечень на скаргу.

Представник заінтересованої особи Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)скористалася своїм правом подачі письмових заперечень на скаргу, відповідно до яких просить суд відмовити у задоволенні скарги, оскільки Боржником ОСОБА_1 визначено для користування саме той поточний рахунок, який вона зазначила у заяві та на який можуть бути зараховані кошти будь-якого призначення також і пенсійні виплати. Саме банк, який виконує відповідну постанову про арешт коштів боржника повинен визначити статус коштів і рахунку на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку на який заборонено накладення арешту, повідомити про це виконавця та повернути відповідну постанову без виконання, натомість МОУ АТ «Ощадбанк» не повідомляв виконавця, що рахунок НОМЕР_1 є рахунком зі спеціальним режимом використання та на який заборонено накладення арешту (а.с. 145-157, т. 1).

Відповідно до статті 1 Закону України „Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України „Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Положеннями статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачені обов`язки і права державного виконавця, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 2 ст. 48 Закону стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно із ч. 3 ст. 52 Закону не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Статтею 59 Закону визначено, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 2, 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3) у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувана або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають пенсійне забезпечення як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

З наведених норм права вбачається, що виконавець має повноваження звернути стягнення на пенсію боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак у розмірі не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Накладення арешту на кошти, що складають пенсійне забезпечення боржника понад встановлений законом розмір для відрахувань із пенсії, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання пенсії та достойні умови життя.

Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи №756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) у своїй постанові від 20 квітня 2022 року дійшла висновку, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновку, що накладення арешту на рахунок боржника, який призначений для виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника є неправомірним, а тому підлягаю скасуванню.

Крім того, суд зазначає, що згідно ч. 3 стт. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не вбачає підстав для задоволення скарги в частині вимог про визнання бездіяльності Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в частині відмови у знятті арешту з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в АТ Ощадбанк", накладеного під час примусового виконання ВП № НОМЕР_3, яка викладена у відповіді Відділу від 29 листопада 2024 року за вих. № 166655 протиправною, оскільки відмова у здійснені зняття арешту не є бездіяльністю, вимог щодо визнання неправомірною відмови про зняття арешту скаржником не заявлено.

Керуючись ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої 23 червня 1992 року, ст. 43 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про оплату праці», ст.ст. 260, 353, 447, 450, 451 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Скаргу боржника ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Акціонерного товариства «Сенс банк» про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений на підставі постанови Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20 січня 2020 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_3., з коштів боржника на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в Акціонерному товаристві «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 .

В іншій частині відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна