Справа № 682/2725/24
Провадження № 2/682/78/2025
Славутський міськрайонний суд
Хмельницької області у складі:
головуючого судді Мотонок Т. Я.,
за участю секретаря судових засідань Мелашенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Славута цивільну справу № 682/2725/24 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Мукомел Людмила Андріївна, до ОСОБА_2 , про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя,
05.11.2024 до суду надійшов позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Мукомел Л.А., до ОСОБА_2 , про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
В обґрунтування поданого позову вказано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 27 листопада 2002 року у відділі РАЦС Славутського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області. Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 11.09.2013 року їх шлюб розірвано. Під час перебування в шлюбі вони придбали спільне майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 . З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна від 16.10.2024 вбачається, що двокімнатна квартира АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, р/н 859, від 12.05.2005, засвідченого приватним нотаріусом Славутського нотаріального округу Колеснік М.М. У зв?язку з тим, що придбання квартири здійснювалось за рахунок спільних коштів подружжя, ОСОБА_1 вважає, що дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя.
За таких обставин позивач та її представник звернулись до суду та просили: визнати квартиру АДРЕСА_1 об?єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за ОСОБА_1 частку у спільній сумісній власності в розмірі 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 06.11.2024 у даній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у справі на 27.11.2024.
27.11.2024 підготовче судове засідання у справі закрито та призначено судовий розгляд на 13.01.2025.
13.01.2025 в призначений час учасники справи до суду не з`явились.
Представником позивача Мукомел Л.А. заявлено клопотання про розгляд справи за її із позивачем відсутності. Позовні вимоги підтримують. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не надавав.
Враховуючи наведені обставини ухвалою суду від 13.01.2025 було постановлено здійснювати заочний розгляд даної справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приймаючи до уваги думку позивача, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 27.11.2002 у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис № 211.
За рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 11.09.2013 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7-8).
В період шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу р/н 859 від 12.05.2005, посвідченого приватним нотаріусом Славутського нотаріального округу Колєснік М.М., ОСОБА_2 набув у власність квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 51,7 кв.м. Право власності зареєстровано за відповідачем 17.05.2005 (а.с. 8, 9-10).
Відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 значаться зареєстрованими за вказаною вище адресою (а.с. 9).
Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, судом враховується наступне.
Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За нормами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.
Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Згідно ст. 163 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Зі змісту п. п.23, 24постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Таким чином за загальним правилом, що випливає з наведених вище правових норм, вбачається, що будь-яке майно набуте за час шлюбу належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо одним із них не доведене набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування в шлюбі.
Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.
Суд у цьому сенсі зазначає, якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22 січня 2020 року по справі № 711/2302/18.
Суд зазначає, що належних та допустимих доказів на спростування презумпції права спільної сумісної власності колишнього подружжя сторін щодо квартири по АДРЕСА_1 суду не було надано.
Суд зауважує, що розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.
Отже, судом було встановлено з підстав, передбачених ст. 60, 61 СК України та ст. 368 ЦК України, квартира АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача, як колишнього подружжя, яке було набуте спільно за час їх перебування у шлюбі.
Таким чином, керуючись наведеними правовими нормами, враховуючи презумпцію права спільної сумісної власності спірного майна, суд за встановленими обставинами справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі: квартиру АДРЕСА_1 слід визнати об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, а за позивачем ОСОБА_1 необхідно визнати частку у спільній сумісній власності в розмірі 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 .
Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 263-265, 273, 280-289 ЦПК України, суд
Позов - задовольнити.
Визнати квартиру АДРЕСА_1 об?єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) частку у спільній сумісній власності в розмірі 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) 8862,25 судового збору.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Мотонок Т. Я.