Єдиний унікальний номер судової справи 489/6551/21
Провадження № 22-ц/812/304/25
У Х В А Л А

13 січня 2025 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі головуючого судді Серебрякової Т.В. та суддів Коломієць В.В., Самчишиної Н.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Михайленком Олександром Васильовичем, на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19 листопада 2021 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за невиконання боржником боргових зобов`язань, -

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19 листопада 2021 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за невиконання боржником боргових зобов`язань.

Не погодившись із зазначеним рішенням, 02 січня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє представник - адвокат Михайленко О.В., подала апеляційну скаргу. Оскільки, апеляційна скарга подана з пропуском встановленого законом строку на її подання, в ній міститься клопотання про поновлення вказаного процесуального строку. В обґрунтування клопотання зазначено, що копію судового рішення відповідач не отримувала, та лише 02 грудня 2024 року представник відповідача ознайомився з матеріалами справи та отримав копію оскаржуваного рішення.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 08 січня 2025 року витребувано матеріали цивільної справи з районного суду.

10 січня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до апеляційного суду.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник - адвокат Михайленко О.В., не може бути відкрито виходячи з наступного.

Згідно з п.8 ч.2 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, у межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, §53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

При цьому, забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Разом із тим, ЄСПЛ зауважив, що доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, §47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Згідно з ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 цього Кодексу.

Отже, вказаною нормою процесуального права чітко передбачено, що питання поважності пропуску строку на апеляційне оскарження досліджується у всіх наведених випадках, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Частиною 2 статті 358 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно ч.1 ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до ч.1 ст.124 ЦПК України строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку.

Аналіз вказаних процесуальних норм дає підстави для висновку, що сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку.

Виключенням з цього правила є подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученої до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, та пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Так, оскаржуване судове рішення ухвалено Ленінським районним судом міста Миколаєва від 19 листопада 2021 року (а.с.22-23).

Апеляційна скарга подана ОСОБА_1 , від імені якої діє представник - адвокат Михайленко О.В., лише 02 січня 2025 року, тобто поза межами річного строку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.21).

За такого, посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не була обізнана про наявність справи, спростовується матеріалами даної справи.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, ОСОБА_1 є особою, залученою до розгляду справи, та не може вважатись такою, що не повідомлена про розгляд справи у суді першої інстанції.

За таких обставин, враховуючи імперативний характер положень ч.2 ст.358 ЦПК України та те, що річний строк, визначений вказаною процесуальною нормою, є присічним і поновленню не підлягає, колегія суддів дійшла висновку, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити, відповідно до ст.358 ЦПК України, оскільки апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня ухвалення оскаржуваного судового рішення, а наведені ОСОБА_1 , від імені якої діє представник - адвокат Михайленко О.В., підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19 листопада 2021 року не свідчать про пропуск такого строку внаслідок винятків передбачених ч.2 ст.358 ЦПК України.

Керуючись ст.358 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Михайленком Олександром Васильовичем, на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19 листопада 2021 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за невиконання боржником боргових зобов`язань.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і з цього часу протягом тридцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина