Номер провадження: 22-ц/813/6365/25
Справа № 501/5075/23
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 ,

на рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 22 травня 2025 року,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 3% річних

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

В грудні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 3% річних, в обґрунтування якої зазначило, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 15.04.2015 у справі № 501/229/15-ц позовні вимоги АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 21.11.2006 у розмірі 55350,31 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.11.2014 становило 866889,67 грн та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту, сплати процентів за кредит в розмірі 21755,04 грн та судові витрати у справі.

Постановою Одеського апеляційного суду від 02.04.2019 заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15.04.2015 у справі № 501/229/15-ц залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 29.04.2020 заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15.04.2015 та постанову Одеського апеляційного суду від 02.04.2019 у справі № 501/229/15-ц змінено. Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь акціонер товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 55350,31 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 24 грудня 2014 року становило 866880 гривень 67 копійок та заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 21755 гривень 04 копійки. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 55350,31 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 24 грудня 2014 року становило 866880 гривень 67 копійок заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 21755 гривень 04 копійки та стягнути судові витрати у справі.

Іллічівським міським судом Одеської області від 31.07.2020 видано два виконавчі листи по вказаній цивільній справі, які перебувають на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В.

Між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС» 18.04.2023 року укладено договір факторингу № 18/04/2/2023, відповідно до умов якого до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення, яким забезпечуються зобов`язання за первинними договорами у порядку п.4.10 цього договору.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 04.09.2023 року по цивільній справі № 501/229/15-ц (провадження № 6/495/73/2023) задоволено заяву ТОВ «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС», та замінено стягувача у виконавчих листах від 31.07.2020 року з примусового виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області у цивільній справі № 501/229/15-ц за позовом АТ «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «УКРСИББАНК» заборгованість за кредитним договором № 0 від 21.11.2 року та судових витрат, боржниками за якими є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Позивач просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача три відсотка річних в розмірі 157651,38 грн; стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь позивача три відсотка річних в розмірі 157651,38 грн, вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Чорноморський міський суд Одеської області рішенням від 22 травня 2025 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 3% річних задовольнив частково. Стягнув солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс» три відсотка річних у розмірі 50643,62 грн. Стягнув солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс» три відсотка річних у розмірі 50643,62 грн. Стягнув з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс», ОСОБА_3 на користь позивача судові витрати у справі пропорційно задоволеної частини вимог у розмірі 894,67 грн. У задоволенні решти вимог відмовив.

Суд вважав, що стягнення 3% відсотків, відповідно до умов ст. 625 ЦПК України, підлягають наступним чином: за період з 29.04.2021 по 31.12.2021 складає 41558,05 грн (2047056,39 грн (сума боргу) 3,000% / 100% х 247 (кількість днів) / 365 (днів у році); за період з 01.01.2022 по 23.02.2022 складає 9085,56 грн (2047056,39 грн (сума боргу) 3,000% / 100% х 54 (кількість днів) / 365 (днів у році). Загальна сума 3% річних складає 50643,62 грн = 41558,05 грн + 9085,56 грн, отже з огляду на вказане, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Суд також вважав, що з огляду на солідарний обов`язок перед кредитором позичальника (боржника за основним зобов`язанням) з кожним із поручителів кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо. У цій справі позивач заявив вимогу про стягнення заборгованості за одним кредитним договором солідарно з позичальника ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Право особи заявити однорідні позовні вимоги до кількох відповідачів передбачена у процесуальному законі незалежно від того, чи існує між цими відповідачами солідарне зобов`язання. Спільний розгляд позовних вимог кредитора до боржника за основним зобов`язанням і кількох поручителів не створює солідарного обов`язку для останніх.

У даній справі позовні вимоги ґрунтуються на окремих договорах поруки, за якими кожен з поручителів поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники. Умовами договорів поруки передбачено також право кредитора пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя. Проте договорами поруки не передбачено умови, за якої поручитель може стати солідарним боржником перед іншим поручителем, який виконав основне зобов`язання. Враховуючи викладене, суд першої інстанції вважав, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 , просить скасувати рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 22.05.2025 року у справі № 501/5075/23 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості зі сплати трьох відсотків річних за кредитним договором, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні зазначеного позову відмовити повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що Іллічівським міським судом Одеської області від 31.07.2020 видано виконавчі листи по цивільній справі № 501/229/15-ц, які перебувають на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. Постановами приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. від 03.03.2023 року на виконання вищевказаних виконавчих документів відкрито виконавчі провадження № 71188556 та № 71188186, боржником за якими визначено ОСОБА_2 . Постановою приватного виконавця від 03.03.2023 року виконавчі провадження № 71188186, № 71188556 зведено у виконавче провадження № 71188638. 11.08.2023 року в рамках зведеного ВП № 71188638 актом приватного виконавця засвідчено реалізацію майна відповідача. За результатами реалізації, вимоги виконавчого документа по справі № 501/229/15-ц щодо стягнення суми боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 21.11.2006 року виконано у повному обсязі. Листом приватного виконавця від 15.08.2023 року відповідача повідомлено про наявність на депозитному рахунку надлишково стягнутої суми грошових коштів у розмірі 135155,85 грн. У зв`язку з останнім, нарахування відсотків та будь-яких штрафних санкцій за невиконання зобов`язання з даного моменту не є можливим. В той же час, 18.04.2023 року між АТ «УКРСИББАНК» та позивачем укладено договір факторингу № 18/04/2/2023, відповідно до умов якого, клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права та вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 21.11.2006 року та набув права кредитора починаючи з моменту укладення договору факторингу.

Скаржник зазначає, що позовна заява не містила відомостей, що станом на день пред`явлення позову, заборгованість за кредитним договором була повністю погашена в рамках зведеного виконавчого провадження № 71188638 ще у серпні місяці 2023 року. Тобто, у позивача не було підстав розраховувати розмір заборгованості у заявлений період до 21.11.2023 року, що також залишилось поза увагою під час вирішення справи судом першої інстанції.

Зазначає, що у матеріалах справи відсутній детальних розрахунок нарахованих відсотків, разом із тим сума основного боргу за кредитним договором визначена у іноземній валюті, а згідно з вимогами ст. 625 УК України, базою для нарахування відсотків річних є виключно сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями, що у спірних правовідносинах складає 55350,31 дол. США, стягнутих з відповідачів за судом рішенням Іллічівського міського суду Одеської області у справі № 501/229/15-ц, що на момент ухвалення вказаного рішення становило 866880 гривень 67 копійок.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.07.2025 року відкрито провадження у справі, ТОВ «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Копію ухвали про відкриття провадження представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 отримав 16.07.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги ТОВ «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС» отримало 16.07.2025 року та 24.06.2025 року відповідно, в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримала 16.07.2025 року та 24.06.2025 року відповідно, в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

ОСОБА_3 копія ухвали про відкриття провадження та копія апеляційної скарги надсилались засобами поштового зв`язку.

Учасники процесу про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 судову повістку-повідомлення отримав 21.10.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ТОВ «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС», ОСОБА_1 судові повістки-повідомлення отримали 21.10.2025 року в особистих кабінетах Електронного суду, що підтверджується довідками.

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності учасників справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд вважав, що стягнення 3% відсотків, відповідно до умов ст. 625 ЦПК України, підлягають наступним чином: за період з 29.04.2021 по 31.12.2021 складає 41558,05 грн (2047056,39 грн (сума боргу) 3,000% / 100% х 247 (кількість днів) / 365 (днів у році); за період з 01.01.2022 по 23.02.2022 складає 9085,56 грн (2047056,39 грн (сума боргу) 3,000% / 100% х 54 (кількість днів) / 365 (днів у році). Загальна сума 3% річних складає 50643,62 грн = 41558,05 грн + 9085,56 грн, отже з огляду на вказане, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Суд також вважав, що з огляду на солідарний обов`язок перед кредитором позичальника (боржника за основним зобов`язанням) з кожним із поручителів кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо. У цій справі позивач заявив вимогу про стягнення заборгованості за одним кредитним договором солідарно з позичальника ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Право особи заявити однорідні позовні вимоги до кількох відповідачів передбачена у процесуальному законі незалежно від того, чи існує між цими відповідачами солідарне зобов`язання. Спільний розгляд позовних вимог кредитора до боржника за основним зобов`язанням і кількох поручителів не створює солідарного обов`язку для останніх.

У даній справі позовні вимоги ґрунтуються на окремих договорах поруки, за якими кожен з поручителів поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники. Умовами договорів поруки передбачено також право кредитора пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя. Проте договорами поруки не передбачено умови, за якої поручитель може стати солідарним боржником перед іншим поручителем, який виконав основне зобов`язання. Враховуючи викладене, суд першої інстанції вважав, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 21.11.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 175000 доларів США, зі сплатою процентів у розмірі 12,3% річних, на проведення ремонту нерухомого майна, дата остаточного повернення кредиту 21 листопада 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 21 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 укладено договір поруки № 63088, за умовами якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору № 0 від 21 листопада 2006 року, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Також 21 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договір поруки № 62860, за умовами якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору № 0 від 21 листопада 2006 року, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 15.04.2015 року у справі № 501/229/15-ц позовні вимоги АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 21.11.2006 у розмірі 55 350,31 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.11.2014 року становило 866 889,67 грн та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 21 755,04 грн та судові витрати у справі.

Постановою Одеського апеляційного суду від 02.04.2019 року заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15.04.2015 року у справі № 501/229/15-ц залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 29.04.2020 року заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15.04.2015 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02.04.2019 у справі №501/229/15-ц змінено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 55 350,31 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 24 грудня 2014 року становило 866 880 (вісімсот шістдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят) гривень 67 копійок, та заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 21 755 (двадцять одна тисяча сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 04 копійки.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 55 350,31 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 24 грудня 2014 року становило 866 880 (вісімсот шістдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят) гривень 67 копійок, та заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 21 755 (двадцять одна тисяча сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 04 копійки.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень 00 копійок з кожного.

Іллічівським міським судом Одеської області від 31.07.2020 року видано два виконавчі листи по вказаній цивільній справі, які перебували на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В., що підтверджується листом приватного виконавця.

18.04.2023 року між АТ «Укрсиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС» укладено договір факторингу №18/04/2/2023, відповідно до умов якого до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення, яким забезпечуються зобов`язання за первинними договорами у порядку п.4.10 цього Договору.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 04.09.2023 року по цивільній справі №501/229/15-ц замінено стягувача у виконавчих листах від 31.07.2020 року з примусового виконання рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 15.04.2015 року у справі №501/229/15-ц.

У провадженні приватного виконавця перебували виконавчі провадження щодо солідарного стягнення з відповідачів на користь АТ «Укрсиббанк» суми боргу по справі №501/229/15-ц.

Наявність виконавчого документу, який підлягає виконанню, та який є невиконаним, свідчить про те, що до нього як до будь-якого грошового зобов`язання у разі порушення такого настають передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідки, із вказаними наслідками невиконання зобов`язання, вираженого у іноземній валюті, тому наявні підстави для стягнення з відповідачів 3% річних.

11.08.2023 року в межах зведеного ВП №71188638 актом приватного виконавця засвідчено реалізацію майна відповідача, за результатами якої вимоги виконавчого документа виконано у повному обсязі. Листом приватного виконавця від 15.08.2023 року відповідача повідомлено про наявність на депозитному рахунку надлишково стягнутої суми грошових коштів у розмірі 135 155,85 грн (а.с.59-60).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16, дійшла висновку, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Звертаючись до суду із позовом позивач просив стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно нараховані 3 % річних в розмірі 157651,38 грн за період з 29.04.2021 року по 21.11.2023 року. Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 солідарно нараховані 3 % річних в розмірі 157651,38 грн за період з 29.04.2021 року по 21.11.2023 року.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі статті 625 ЦК України, дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на здійснені позивачем нарахування 3% річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України після 24 лютого 2022 року поширюються положення п. 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, які передбачають у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Разом з тим, суд першої інстанції правильно визначився із періодом нарахування 3% річних, однак помилково при обрахунку трьох процентів річних за основу взяв прострочену суму у розмірі 2047056,39 грн.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема кредиту, не суперечить чинному законодавству.

Аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що три проценти річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Зазначений висновок відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16- (провадження № 14-446цс18).

Разом із цим, у вищезазначених постановах Великої Палати Верховного Суду вказано про право, а не обов`язок суду ухвалювати рішення про стягнення грошової суми (предмета позики) в валюті позики (зокрема, у іноземній валюті), а також і суми 3 % річних за період прострочення її повернення.

Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що: «визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду».

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Позивачем до позовної заяви додано розрахунок 3% річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України за період з 29.04.2021 року по 21.11.2023 року в сумі 157651,38 грн.

Як зазначалося вище, постановою Верховного Суду від 29.04.2020 року заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15.04.2015 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02.04.2019 у справі №501/229/15-ц змінено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 55 350,31 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 24 грудня 2014 року становило 866 880 (вісімсот шістдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят) гривень 67 копійок, та заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 21 755 (двадцять одна тисяча сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 04 копійки. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 55 350,31 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 24 грудня 2014 року становило 866 880 (вісімсот шістдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят) гривень 67 копійок, та заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 21 755 (двадцять одна тисяча сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 04 копійки.

Отже базою для розрахунку трьох процентів річних є сума основного боргу 55350,31 дол. США, пені 21 755,04 грн, оскільки саме ця сума визначена резолютивною частиною постанови Верховного Суду від 29.04.2020 року у справі № 501/229/15-ц.

Проте, позивачем розрахунок заборгованості 3% річних за ст. 625 ЦК України у період з 29.04.2021 року по 23.02.2022 року здійснювався не із суми заборгованості визначеної рішенням суду, а взято еквівалент у національній валюті України.

Колегія суддів вважає, що три проценти річних у справі розраховуються з урахуванням суми боргу в розмірі: 55350,31 дол. США х 3% / 100 / 365 днів у році х 301 день = 1369,35 дол. США; 21755,04 х 3% / 100 / 365 днів у році х 301 день = 538,21 грн.

Слід зауважити, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша і третя статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС» звертаючись до суду із указаним позовом, просило стягнути з відповідачів 3% річних визначених у гривні у розмірі 108 093,00 грн.

Враховуючи положення ст.ст. 524,533 ЦК України, що нормами чинного законодавства не передбачено заборони на виконання зобов`язань у національній валюті гривні, вимоги позовної заяви, колегія суддів вважає, що 3% річних за період з 29.04.2021 року по 23.02.2022 року складає 50333,80 грн (1369,35 дол. США, що за курсом НБУ станом на 29.11.2023 року день звернення до суду із позовом становило 49795,59 грн + 538,21 грн).

Посилання скаржника на те, що станом на день пред`явлення позову заборгованість за кредитним договором погашена в рамках зведеного виконавчого провадження № 71188638 в серпні 2023 року, тому у позивача не було підстав розраховувати розмір заборгованості у період до 21.11.2023 року не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

11.08.2023 року в межах зведеного ВП №71188638 актом приватного виконавця засвідчено реалізацію майна відповідача, за результатами якої вимоги виконавчого документа виконано у повному обсязі.

Нарахування 3% річних, які підлягають стягненню з відповідачів здійснюється, як зазначено вище, за період з 29.04.2021 року по 23.02.2022 року. В цей період на виконанні у приватного виконавця перебував виконавчий документ, який підлягав виконанню, що свідчить про наявність у ТОВ «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС» права на стягнення 3% річних у період з 29.04.2021 року по 23.02.2022 року.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 22 травня 2025 року слід змінити, зменшивши розмір стягнутих трьох відсотків річних з 50643,62 грн до 50333,80 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 22 травня 2025 року змінити, зменшивши розмір стягнутих трьох відсотків річних з 50643,62 грн до 50333,80 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов