КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/6861/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2785/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Колесник О.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 1-5).

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з Державним центром розвитку сім`ї за актовим записом № 495 від 12.05.2012 року. З 01.09.2023 року сторони не підтримують подружні відносини, не ведуть спільне господарство та проживають окремо. 08 лютого 2024 року заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/22710/23 шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Під час перебування у шлюбі, у сторін народилось двоє спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Станом на дату подання позову діти є малолітніми та проживають разом з позивачем. Відповідач залишив без належної уваги спільних дітей, не бере участі у їх утриманні та вихованні.

Позивач вказувала, що вона самостійно матеріально забезпечує дітей, доглядає за ними та виховує, однак розмір заробітної плати не дає їй можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дітей, її орієнтовний розмір заробітної плати 15 000 грн. кожного місяця. На момент звернення до суду з позовом, між сторонами не досягнуто домовленості щодо способу виконання відповідачем свого обов`язку стосовно утримання малолітніх дітей, а також розміру аліментів, які він має сплачувати.

Зазначала, що відповідач є працездатною особою, має офіційне місце роботи, працює на посаді начальника комплексу відділення радіоподавлення систем супутникового зв`язку відділу радіоелектронної боротьби з засобами супутникового зв`язку військової частини НОМЕР_1 , інших дітей чи членів сім`ї, які перебувають на його утриманні не має (а.с. 1-5).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києві від 01 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 квітня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. (а.с. 28-30).

Не погодившись з рішенням районного суду, 23 вересня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Попов Є.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення повністю (а.с. 53-55).

На обґрунтування скарги зазначив, що рішення суду першої інстанції винесено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та з порушенням норм процесуального права.

В рішенні суду першої інстанції вказано, що відповідно до ст. 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Дане твердження суду є помилковим. Відповідно до норм ст. 179 ЦПК України, а саме частини третьої, позовна заява повинна містити, в тому числі місце проживання чи перебування (для фізичних осіб). Позивач ОСОБА_2 повинна була вказати це в поданій позовній заяві. Позивач знала, де фактично на час подання позову знаходився відповідач. Відповідно до довідки від 16 липня 2024 року № 93, виданої ОСОБА_1 , про те, що він дійсно в період з 22.05. 20024 по теперішній час бере участь у здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів н.п. Покровськ Донецької області. Про судовий процес відповідач не знав та відповідно не міг подати будь-які документи для захисту свого права через безпідставні, незаконні та надумані дії позивача. Таким чином, приховування визначених фактів позивачем від суду і привели до незаконного, необґрунтованого, помилкового рішення суду.

Судом першої інстанції був зроблений наступний висновок: «Судом також встановлено, що сторони проживають окремо. Діти проживають разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно не надає допомогу на їх утримання та виховання.». Вважав даний висновок суду помилковим. Відповідач має відповідальність за своїх дітей та відповідно фінансово проявляє свою турботу. Відповідач надає апеляційному суду фінансову довідку від 19 липня 2024 року від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про переказ грошових коштів на банківську карту ОСОБА_2 . Згідно названої довідки банку за час з 06 липня 2023 року по 10 липня 2024 року відповідач щомісячно перераховує грошові кошти (аліменти) на утримання своїх дітей. Відповідні щомісячні суми в рази більше, ніж вони встановлені чинним законодавством України.

В рішенні суду першої інстанції не наведені факти саме ухиляння відповідача від утримання дітей, позивачем не надано доказів на підтвердження вказаного та суд таких не навів (а.с. 53-55).

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснювався без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції забезпечив право позивачки та її представника подати відзив на апеляційну скаргу, повідомивши представника позивачки ОСОБА_2 - адвоката Григорчук І.О. 18 листопада 2024 року, про що свідчить відмітка працівників пошти про вручення адресату поштового відправлення суду (копії ухвали Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року про відкриття апеляційного провадження та встановлення строку подання відзиву) (а.с. 87-88).

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, заперечення на ухвалу районного суду про відкриття провадження у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 травня 2012 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_1 , який зареєстровано Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 495 (а.с. 6-8).

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено. Шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 12.05.2012 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 495 - розірвано (а.с. 6-8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3774 (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 4047 (а.с. 11).

Судом також встановлено, що сторони проживають окремо та спільного господарства не ведуть.

У позові зазначено, що діти проживають з позивачкою ОСОБА_2 , що не заперечується сторонами у справі та не спростовується відповідачем.

З відомчого ордеру № 0153 на жиле приміщення (гуртожиток), вбачається, що ордер виданий ОСОБА_2 з сім`єю з трьох осіб, ОСОБА_2 (наймач), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_4 (син), на зайняття жилого приміщення площею 20,6 кв.м., що складається з 1 кімнати в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 12).

З довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України вбачається, що ОСОБА_1 в період з 24.04.2023 по 08.06.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, перебуваючи в Запорізькій області, Васильківський район, с. Степногірськ (а.с. 14).

Відповідно до довідки, виданої ОСОБА_2 , вона дійсно працює в Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» з 01.07.2018 по теперішній час та займає посаду робітник з комплексного прибирання. Дохід за період з 01.01.2023 року склав 94 140 грн. 39 коп. (а.с. 13).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів(ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 2 ст. 183 СК України визначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_2 просила стягнути на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Посилалась на те, що відповідач не приймає участь у матеріальному забезпечення та вихованні дітей.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач несе витрати по утриманню дітей, забезпечує їх лікуванням вразі потреби, займається їх вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, відповідач ухиляється від утримання дітей.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що він не мав змоги подати відзив на апеляційну скаргу разом з доказами на підтвердження своїх заперечень проти позову, оскільки не був повідомлений про розгляд даної справи, адже проходить військову службу в військовій частині НОМЕР_1 та бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, про що було відомо позивачу.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд даної справи, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено справу до розгляду (а.с. 24).

Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви районним судом направлено на адресу зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 (а.с. 26), проте, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 918 повернулося до суду без вручення відповідачу з відміткою працівників пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 27).

Разом з тим, повернення поштового відправлення з відміткою про причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування учасника справи про розгляд справи судом.

Судом першої інстанції повторно не направлялась на адресу відповідача копія ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви з метою належного сповіщення останнього про розгляд справи.

Таким чином, суд першої інстанції постановив оскаржуване рішення без належного повідомлення відповідача про розгляд справи судом, що є порушенням норм процесуального права.

Крім того, не погоджуючись з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 посилався на те, що він несе витрати на утримання своїх дітей, на підтвердження чого надав до суду виписки з АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів на ім`я ОСОБА_2 , починаючи з 06 липня 2023 року по 10 липня 2024 року (а.с. 58-59).

Так, з виписки по рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що останній перераховував на рахунок ОСОБА_2 грошові кошти у різних розмірах, починаючи з 06 липня 2023 року, деякі з них з коментарем «допомога дітям, аліменти» (а.с. 58-59).

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів приймає до уваги зазначені докази, оскільки районним судом не було забезпечено можливості стороні відповідача надати свої заперечення на позовну заяву разом з відповідними доказами в суді першої інстанції, з огляду на відсутність належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

Проте, суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що його посилання на те, що він здійснює матеріальне утримання дітей, не позбавляють позивачку права звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей, а відтак, відхиляються судом як необґрунтовані.

Крім того, надані до апеляційної скарги виписки по рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» підтверджують можливість ОСОБА_6 сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання дітей у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Матеріали апеляційної скарги не місять доказів того, що відповідач не має змоги надавати кошти на утримання дітей до досягнення ними повноліття, та жодних обставин, які не дають йому змоги сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі, апелянтом в апеляційній скарзі не зазначено.

При цьому, судом апеляційної інстанції забезпечено право апелянта на перегляд апеляційним судом оскаржуваного рішення по суті спору, наданням відповідних доказів на підтвердження доводів, розглядом заяв і доказів, які відповідач не мав можливості надати до районного суду.

Батько повинен утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, обставин які б перешкоджали цьому не встановлено, а з урахуванням мінімального розміру аліментів на дитину, а також з врахуванням того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд першої інстанції правильно вважав за необхідне стягнути із відповідача аліменти на утриманні дітей у розмірі 1/3 частини його доходу.

Згідно до ст. п. 2, ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (ч.1 п.4 ст. 376 ЦПК України, п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Оскільки із матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції вирішив вказаний спір за відсутності належного повідомлення відповідача про розгляд вказаної справи, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на положення пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пп. «а»-«г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 травня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) аліменти на утримання двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину,починаючи з 03 квітня 2024 року і до досягнення старшою дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) у дохід держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. за розгляд справи районним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова