КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Київ

Справа № 756/12781/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання Слив`юк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Колісником Олегом Веніаміновичем , на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року, постановлену у складі судді Гребенюка В.В.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту нецільового використання аліментів, зобов`язання вчинити дії та встановлення порядку сплати аліментів,

встановив:

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою, представник відповідача ОСОБА_1 - Колісник О.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким справу направити до місцевого суду для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що відповідачем було дотримано вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України та до закінчення судових дебатів, зокрема, через електронний кабінет у підсистемі Електронний суд, 08 листопада 2024 року о 10:45 год. відповідачем було подано до суду першої інстанції заяву про відшкодуванню судових витрат, до якої були додані докази їх понесення.

26 лютого 2025 року відбулось слухання справи по суті, в судовому засіданні відповідачем до закінчення судових дебатів у даній справі було заявлено в усній формі заяву про понесення відповідачем адвокатських витрат, які були заявлені 08 листопада 2024 року о 10:45 год. та просив суд їх задовільнити та стягнути з позивача на користь відповідача 10 000 грн. Однак, після виходу з нарадчої кімнати суд першої інстанції задовільнив позовні вимоги частково, проте заяву відповідача про понесення адвокатських витрат, з огляду на часткове задоволення позовних вимог - суд не розглянув.

Таким чином, помилковим є висновок суду першої інстанції про неподання відповідачем доказів понесення судових витрат до закінчення судових дебатів.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - Колісник О.В. підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 заперечили проти доводів і вимог апеляційної скарги, просили відмовити в її задоволенні, ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, позивача і його представника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Залишаючи без розгляду заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Колісника О.В., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 повинна була подати заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з відповідними доказами не пізніше 03 березня 2025 року включно, тоді як її подано 04 березня 2025 року, тобто, поза межами встановленого п`ятиденного строку, оскільки датою ухвалення рішення суду є 26 лютого 2025 року.

Проте з висновком місцевого суду колегія суддів не погоджується, оскільки він не відповідає матеріалам справи.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Подільського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту нецільового використання аліментів, зобов`язання вчинити дії та встановлення порядку сплати аліментів.

В підготовчому засіданні 12 вересня 2024 року судом було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті позову в судове засідання на 14 листопада 2024 року.

08 листопада 2024 року через підсистему «Електронний суд» представник відповідача ОСОБА_1 - Колісник О.В. подав до суду першої інстанції заяву про відшкодування судових витрат, в якій просив стягнути з позивача ОСОБА_3 на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. (т. 2, а.с. 1-4). В додатках до заяви зазначено: договір про надання правової допомоги, додатковий договір, опис про направлення та квитанції про направлення сторонам копії заяви.

Вступна і резолютивна частини рішення суду проголошені 26 лютого 2025 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції правильно керувався положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України про те, що докази понесення учасником справи судових витрат мають бути надані до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги, що у заяві про ухвалення додаткового рішення представник відповідача зазначив, що докази понесення судових витрат були подані ним завчасно, а саме - 08 листопада 2024 року, як додатки до заяви про відшкодування судових витрат, що знаходиться в матеріалах справи.

Зокрема, в заяві від 04 березня 2025 представник відповідача зазначив, що він просить ухвалити додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., оскільки в судовому засіданні 26 лютого 2025 представник відповідача підтримав заяву про відшкодування судових витрат від 08 листопада 2024 та просив її задовольнити, а відповідач в усній формі просив зменшити розмір понесених витрат відповідачем. Однак, при ухваленні рішення по суті спору 26 лютого 2025 року суд не вирішив заяву від 08 листопада 2024 року та не розглянув питання про розподіл судових витрат.

Як вбачається зі змісту поданої заяви від 08 листопада 2024 року, на підтвердження витрат на правничу допомогу заявником надано договір про надання правової допомоги №б/н, додатковий договір та докази направлення таких документів сторонам у справі, та зазначено, що у додатковій угоді від 12 вересня 2024 року сторонами визначено фіксовану вартість правової допомоги, тому детальний опис робіт у такому випадку не є обов`язковим.

З викладеного слідує, що доказами, які підтверджують вартість правової допомоги для вирішення питання про її відшкодування відповідачу, адвокат Колісник О.В. зазначив договір про надання правової допомоги та додатковий договір.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, судом долучено до справи лише заяву представника відповідача від 08.11.2024 року та дві квитанції, що зазначені у додатках. Інших додатків до заяви - договору про надання правової допомоги та додаткової угоди до нього, - до матеріалів справи судом не долучено ( а.с. 1-8, т. 2).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційним судом із системи «Електронний суд» встановлено, що дійсно до заяви про відшкодування судових витрат від 08.11.2024 року представником відповідача було додано скан-копію договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2022 року та додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 12 вересня 2024 року, в якій зазначено фіксований розмір гонорару адвоката за надання послуг з представництва інтересів ОСОБА_1 у справі 756/12781/23.

Таким чином, постановляючи ухвалу про залишення заяви представника відповідача від 04 березня 2025 року без розгляду, суд першої інстанції залишив поза увагою ті обставини, що докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу, що має понести відповідач ОСОБА_1 , представником відповідача було подано 08 листопада 2024 року, тоді як судові дебати у даній справі відбулись 26 лютого 2025 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо подання доказів витрат на правову допомогу до завершення судових дебатів, відтак, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про залишення заяви від 04 березня 2025 року про ухвалення додаткового судового рішення без розгляду з підстав подання доказів поза межами п`ятиденного строку, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді ухвали суду, у зв`язку з чим її слід задовольнити, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 379, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Колісником Олегом Веніаміновичем , - задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 березня 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.