Справа № 278/5060/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Кравчук Д. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні, заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду із вищезазначеною заявою, відповідно до якої просить суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та перебування заявниці на утриманні свого брата. ОСОБА_2 загинув під час виконання бойового завдання.

Встановлення факту їй необхідно для реалізації своїх прав як сестри загиблого для звернення із заявою на утримання одноразової грошової допомоги.

Заявниця зазначає, що вона звернулась до заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою, однак документи було повернуто на доопрацювання, для підтвердження факту перебування на утриманні загиблого.

20.09.2024 ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Заявник надала до суду заяву, в якій заяву підтримала та просила її задовольнити.

Представник заявника - адвокат Бивалькевич В.П. просив задовольнити заяву у повному обсязі.

Представники заінтересованих осіб - ІНФОРМАЦІЯ_3 та Міністерства оборони України у судове засідання не з`явились; про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є рідним братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 9, 10).

З копії свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 13).

Довідкою виданою Виконавчим комітетом Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, підтверджено факт проживання ОСОБА_2 в період з 11.12.2021 по 04.05.2023 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 вказала, що є рідною сестрою загиблого ОСОБА_2 та заявниці, підтвердила факт перебування заявниці на утриманні загиблого ОСОБА_2 . Додатково вказала, що ОСОБА_2 проживав із заявницею за однією адресою із 2019 року по травень 2023, допомагав по господарству, відкрив картковий рахунок на її ім`я.

Свідок ОСОБА_4 є донькою заявниці, вказала, що остання проживала із ОСОБА_2 до його призову на військову службу. Пояснила, що заявниця постійно хворіла, потребувала стороннього догляду, останній допомагав їй фінансово, у шлюбі не перебував.

Частина 1 статі 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст.15 ЦК України).

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Згідно ч. 7 ст.19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За правилами п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

З матеріалів справи убачається, що звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні померлого годувальника ОСОБА_1 посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер її брат ОСОБА_2 , з яким позивач проживала однієї сім`єю та перебував на його утриманні.

Заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні померлого годувальника ОСОБА_2 пред`явила до суду у порядку її розгляду за правилами окремого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Тобто визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний із порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Аналогічні за змістом висновки щодо встановлення факту викладені в постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №302/991/19 (провадження №61-1128св20), від 29 червня 2022 року у справі №205/6338/21 (провадження №61-19306св21).

Встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю та перебування на утриманні померлого годувальника необхідне заявнику, як зазначено у заяві, для отримання виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі загибеллю ОСОБА_5 під час захисту Батьківщини.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога, серед іншого, призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби (п.1 ч.2 ст.16 Закону України).

За положеннями ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у випадках, зазначених у пп.1- 3 п.2 ст.16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до СК України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно зі ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Разом з тим, у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 25 вересня 2023 року у справі №641/5425/21 (провадження №61-2699св23) зроблено висновок, що «у справах про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем у разі наявності спору, належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

З матеріалів справи убачається, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_2 (а.с. 13).

Із Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №29/Д від 04.04.2025, із заявою щодо отримання одноразової грошової допомоги звернулись крім ОСОБА_1 , також ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с. 46). Однак документи було повернуто на доопрацювання.

Крім того, представник заявника - адвокат Бивалькевич В.П. під час проведення судового засідання зазначив, що крім заявника у ОСОБА_2 інших родичів не має.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 підтвердила, що загиблий ОСОБА_2 є її рідним братом, який проживав на постійній основі до призову до лав ЗСУ із заявницею, надавав їй кошти на утримання та допомагав по господарству.

Однак із долучених до матеріалів справи документів вбачається, що в період із 16.06.2023 по 02.11.2023 ОСОБА_2 здійснював періодично перекази коштів на картковий рахунок ОСОБА_3 , а не заявниці, що спростовує факт утримання та фінансове забезпечення самої заявниці (а.с. 20).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Втім, оскільки сторона заявника фактично заперечує наявність інших осіб, які б претендували на отримання одноразової грошової допомоги, то суд вважає, що встановлення вищевказаного факту не носить безспірний характер. До того ж, встановлення таких юридичних фактів у подальшому може вплинути на права та обов`язки спадкоємця, а тому такий спір може вирішуватися лише в порядку позовного провадження.

Тобто існує спір про право, що вже саме по собі виключало право суду розглядати дану справу в порядку окремого провадження.

За ч. 4 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та факту перебування на утриманні померлого не підлягає розгляду у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви випливає, що існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Одночасно заявнику слід роз`яснити його право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст. 293, 259, 315 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні, заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Заінтересовані особи:

ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце знаходження: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Міністерство оборони України, місце знаходження: Україна, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6.

Повне рішення складено та підписано 16.03.2026.

Суддя О. М. Дубовік