Справа № 164/1771/20 Головуючий у 1 інстанції: Невар О. В.
Провадження № 22-ц/802/59/25 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Карпук А. К., Матвійчук Л.В.,

з участю секретаря судового засідання Русинчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за використану електричну енергію, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 26 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

ДП «Маневицьке лісове господарство» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за використану електричну енергію. Вказувало, що розпорядженням директора ДП «Маневицьке лісове господарство» № 4 від 29 травня 2012 року було задоволено прохання ОСОБА_1 про передачу у приватну власність квартири, в якій вона проживає, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Рішенням Маневицької селищної ради № 3/5 від 18 грудня 2015 року вул. Карла Маркса було перейменовано на вул. Андрія Снітка. 19 червня 2012 року ОСОБА_1 , ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право спільної часткової власності на вказану квартиру та здійснено державну реєстрацію права власності, про що свідчить витяг про державну реєстрацію прав від 21 червня 2012 року за № 34588084.

Вказаний багатоквартирний житловий будинок знаходиться на балансі ДП «Маневицьке лісове господарство», що підтверджується довідкою № 07-05/1078 від 6 серпня 2020 року та інвентарною карточкою № НОМЕР_1 обліку основних засобів. Між ДП «Маневицьке лісове господарство» та ОСОБА_1 25 червня 2012 року було укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. Відповідно до п. 1 якого предметом договору є забезпечення власником будинку - ДП «Маневицьке лісове господарство» обслуговування та ремонту житлового будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 64.5 кв. м. та утримання прибудинкової території, а співвласником ОСОБА_1 - прийняття участі у витратах на виконання даних робіт.

Стверджує , що між позивачем та відповідачами виникли зобов`язальні відносини з приводу надання комунальних послуг і відповідачі користувалися у повному обсязі електроенергією, яка постачалася до будинку через силовий трансформатор, що належав ДП «Маневицьке лісове господарство» та через який постачалася електроенергія на підставі договору, укладеного між ДП «Маневицьке лісове господарство» і ВАТ «Волиньобленерго» в особі Маневицької філії від 29 листопада 2006 року № 533-0003000 з відповідними 12 додатками.

Розділом 9 цього договору передбачено забезпечення основним споживачем (позивачем - ДП «Маневицьке лісове господарство») передачі електроенергії субспоживачам, перелік яких визначений у додатку № 3 до цього договору. Додатком 3.1 від 1 вересня 2011 року доповнено «Перелік об`єктів і точок обліку Споживача» об`єктом під назвою «Будівельний майданчик 10-квартирного житлового будинку», що по АДРЕСА_2 до Договору постачання електричної енергії № 533-0003000 затверджено «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін» від 1 вересня 2011 року, де споживачем енергії виступає будівельний майданчик 10-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_3 , що належить ДП «Маневицьке лісове господарство».

Вказує, що постачання електричної енергії до будинку, що знаходився по АДРЕСА_4 , проводилося від силового трансформатора ТМ-250/10/0.4 кВА (заводський № 172368, 2011 року введено в експлуатацію), який знаходився на балансі ДП «Маневицьке лісове господарство». Доказами належності позивачу трансформатора № 1116581 (заводський № 172368), через який відповідачам та іншим субспоживачам подавалася електрична енергія, є інвентарна карточка № 445 обліку основних засобів «Трансформатор ТМ-250/10». До балансової належності електроустановок ДП «Маневицьке лісове господарство» відноситься відгалуження ПЛ-0.4 кВ, від якого здійснюється розподіл електричної енергії до вищевказаного житлового будинку, і все електрообладнання після межі відповідальності (межа відповідальності - опора № 26 ПЛ 0.4 кВ від ЗТП № 358).

На підставі договору купівлі-продажу майна з аукціону від 15 серпня 2019 року силовий трансформатор ТМ-250/10/0.4 кВА (заводський № 172368, 2011 року введено в експлуатацію) в комплекті з лінією ПЛ-0.4 кВ, довжиною 165 метрів, передано ОСББ «Берегиня 32Б». Даний трансформатор лише 1 червня 2020 року був виключений, як точка комерційного обліку електричної енергії, що подається до об`єктів, належних позивачу - ДП «Маневицьке лісове господарство». Трансформатор з інвентарним № 1116581 (заводський № 172368) для виробничих та побутових потреб ДП «Маневицьке лісове господарство» не використовувався, а лише надавав послуги із забезпечення електроенергією громадян, які проживають по АДРЕСА_4 , а тому відповідачі повинні були сплачувати кошти за спожиту електроенергію за тарифами для юридичних осіб згідно показників лічильника, встановленого в квартирі, про які повідомляли позивача щомісяця по телефону.

Відповідно до повідомлених відповідачами показників лічильника вираховувалася позивачем сума, що підлягала оплаті за використання електричної енергії. При цьому, електроенергія, яка витрачалася на освітлення прибудинкової території та під`їздів даного будинку, оплачувалася лише за рахунок позивача - ДП «Маневицьке лісове господарство», а власники квартир мали обов`язок сплачувати лише ту кількість електроенергії, яку самі споживали згідно з показниками встановлених в їх квартирах лічильників.

Розрахунок за спожиту електроенергію з постачальником - Маневицькою філією ПрАТ «Волиньобленерго» проводився позивачем за показниками загального лічильника № 98069, який знаходиться на сходовому майданчику, а відшкодування вартості спожитої електроенергії власники квартир проводили на підставі показників їх приладів індивідуального обліку.

Тобто, нарахування за використану електроенергію відповідачам здійснювалося, виходячи з кількості електроенергії, обрахованої лічильником електроенергії № 3393166, який здійснював індивідуальний облік споживання в квартирі відповідачів, що по АДРЕСА_1 . Свої зобов`язання ДП «Маневицьке лісове господарство» виконувало в повному обсязі і належним чином. Всупереч встановленому законом обов`язку, відповідачі плату за спожиту електроенергію протягом тривалого часу вносили лише частково, на свій розсуд, по перерахунку на розрахунковий рахунок позивача - ДП «Маневицьке лісове господарство» на підставі розрахунків підприємства згідно з поданими відповідачами показниками пристрою обліку електроенергії в їх квартирі, в результаті чого утворилася заборгованість за спожиту електроенергію на загальну суму 24724 гривень 99 копійок.

Просить стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ДП «Маневицьке лісове господарство» 24724 гривень 99 копійок заборгованості за використану електричну енергію та судові витрати по даній справі.

Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 30 серпня 2023 року було замінено позивача його правонаступником, залучено Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» до участі у даній справі, як правонаступника позивача - ДП «Маневицьке лісове господарство».

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 26 вересня 2024 року позов задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 ОСОБА_1 на користь ДСГП «Ліси України» відповідно з кожного окремо по 12362, 50 грн заборгованості за використану електричну енергію.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просять скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу відповідачів залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Від представника відповідачів надійшла заява про розгляд справи без участі сторони відповідачів та їх довірителя.

Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 8 січня 2025 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що свої зобов`язання ДП «Маневицьке лісове господарство» виконало в повному обсязі і належним чином, відповідачі, всупереч встановленому обов`язку, плату за спожиту електроенергію протягом тривалого часу вносили лише частково на свій розсуд, у результаті чого утворилася заборгованість за електроенергію в розмірі 24724, 99 грн, яка підлягає стягненню з відповідачів.

Проте, до таких висновків суд дійшов помилково, з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_5 , відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 21 червня 2012 року за № 34588084 (а.с. 18-20) та споживачами послуг, у тому числі і з постачання електроенергії згідно з показниками лічильника на підставі укладеного 25 червня 2012 між ДП «Маневицьке лісове господарство» і ОСОБА_1 договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території і додатку до цього договору (а.с.15-16).

При зверненні до суду із цим позовом позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог щодо розміру заборгованості за електроенергію відповідачів перед ним надано лист БЕЗ «Волиньелектрозбут» та довідку про факт споживання підприємством електроенергії, де зазначено загальні цифрові таблиці обсягу та вартості електроенергії, спожитої будівельним майданчиком АДРЕСА_2 за період з 01.01.2019 по 01.06.2020, без конкретного розрахунку (відповідних математичних дій) виникнення суми боргу кожного місяця саме у відповідачів (а. с. 60-62).

Також позивачем надано Акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2017 по 16.06.2020 між ДП «Маневицьке лісове господарство» і ОСОБА_1 , який ОСОБА_1 не підписано та який не є належним, допустимим і достовірним доказом, оскільки у ньому не зазначено, на підставі яких даних було обраховано суму заборгованості, заявлену до відповідачів (а.с.63).

Крім того, ні при зверненні до суду з даним позовом, ні у відзиві на апеляційну скаргу позивачем не роз`яснено значення понять: «реалізація», «переведення коштів», «дебет», «кредит», зазначених у цьому акті.

Вказівка про те, що такі дані є результатом певного програмного забезпечення відхиляються апеляційним судом, оскільки споживачу необхідно надати повну інформацію та конкретні розрахунки будь-яких нарахувань, а не їх загальний розмір, який неможливо перевірити.

Наявні у справі копії листа-вимоги та претензій, адресовані відповідачам (а.с.24-28) також не містять жодного розрахунку заявленої у них до сплати суми заборгованості за електроенергію.

В позовній заяві зазначено, що відповідачі протягом спірного періоду вносили плату за використану електроенергію, але за тарифами для населення.

Разом із тим, будь-яких договорів, укладених між позивачем і відповідачами про те, що плата за використану електроенергію ними має вноситися не за тарифами, як для населення, а за тарифами, як для юридичних осіб позивачем суду подано не було.

Наведені обставини свідчать про те, що позивач не надав жодних належних, допустимих і достовірних доказів про існування у відповідачів перед ним будь-якої заборгованості за використану електроенергію станом на 31 травня 2020 року.

Крім того, згідно з наявними у справі копіями протоколу аукціону № 1 від 16.07.2019 та договору № 177/М19 купівлі-продажу майна з аукціону від 15.08.2019 встановлено, що власником силового трансформатора ТМ-250/10/0.4 кВА, заводський № 172368, 2011 року випуску, в комплекті з лінією ПЛ-0.4 кВ, довжиною 165 метрів, розташованого за адресою: Волинська обл., смт. Маневичі стало ОСББ «Берегиня 32 Б» (а.с.49-53).

Позивачем не наведено аргументів нарахування заборгованості відповідачам саме позивачем після 15.08.2019.

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову ДСП «Ліси України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за використану електричну енергію.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції про задоволення позову зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

З урахуванням наведеного та за результатами апеляційного розгляду справи, із позивача на користь відповідача ОСОБА_1 необхідно стягнути сплачений ними судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3153,00 гривень.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 26 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за використану електричну енергію відмовити.

Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь ОСОБА_2 3153, 00 гривень судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:

Судді: