Провадження № 2/686/371/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2025 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Стефанишина С.Л.

при секретарі судового засідання Дмітрієвій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

23.09.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 21.11.1993 року перебуває з ним у зареєстрованому шлюбі. Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, постійні конфлікти та відсутність взаєморозуміння. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, а тому позивачка звертається до суду та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем.

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.10.2024 року позовну заяву прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 24.10.2024 року провадження у справі було зупинено на два місяці з метою примирення подружжя.

25.12.2024 року ухвалою суду провадження у справі було поновлено, оскільки примирення між сторонами не настало.

В судове засідання позивачка не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Суд приходить до висновку провести розгляд справи за відсутності відповідача та позивачки, на підставі наявних у справі доказів, ухваливши у справі рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 листопада 1993 року Хмельницьким міським відділом запису актів громадянського стану, про що зроблено актовий запис №1887, зареєстровано шлюб між сторонами, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 21.11.1993 року.

Спільне життя позивачки з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, постійні конфлікти та відсутність взаєморозуміння. Шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, спільне проживання та збереження шлюбу позивачка вважає неможливим.

Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно із ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Враховуючи положення ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Статтею 114 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану шлюб припиняється у день реєстрації розірвання шлюбу. У разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Суд приходить до висновку, що подальше сумісне сімейне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача судових витрат слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частинами 1,2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження витрат на правничу допомогу адвокатом Бринцевою С.С. надано: Договір про надання правничої допомоги від 29.08.2024 року, Додаток №1 до Договору, акт про виконання Додатку №1 від 29.08.2024 року та платіжну інструкцію №0.0..1 від 22.09.2024 року на суму 9000 грн.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, понесених ОСОБА_1 суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати ВСУ від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати ВСУ від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Частинами 3-5 ст.137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заяваN19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд вважає, що заявлений у позовній заяві розмір судових витрат на загальну суму 12000 грн. є значно завищеним та не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

З урахуванням наведених норм права, конкретних обставин справи, обґрунтованості та реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, принципу співмірності судових витрат, розміру наданої правової допомоги, складністю справи та виконаними адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову і значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

Також, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір у сумі 1211,20 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 2,7, 21, 24, 109, 112 , 114 СК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 21 листопада 1993 року Хмельницьким міським відділом запису актів громадянського стану, актовий запис №1887, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 1211,20 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 8000 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в загальному порядку протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Сергій Стефанишин