Справа №443/1240/25
Провадження №2/443/785/25
РІШЕННЯ

іменем України

31 грудня 2025 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Буянів в особі Журавненької селищної ради Стрийського району Львівської області про встановлення юридичних фактів та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить: встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_2 , який був зареєстрований у с.Буянів Жидачівського району Львівської області та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Буянів Жидачівського району Львівської області; встановити факт належності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Буянів Жидачівського району Львівської області, Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №0154144 від 07.03.1997 року, зареєстрованого на ім`я ОСОБА_4 ; визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , право на земельну частку (пай) на території Мельницької сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,05 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №0154144 від 07.03.1997 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його прадід по материній лінії ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Мельницької сільської ради, площею 2,05 умовних кадастрових гектари, належне померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №0154144 від 07.03.1997 року. Згідно довідки Журавненської селищної ради № 1518/01-3/02-26/вих.-25 від 07.07.2025 року, ОСОБА_4 постійно проживав та був зареєстрований в селі Буянів Жидачівського району Львівської області до моменту своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . У виконавчому комітеті Мельницької сільської ради заповіту від ОСОБА_4 не посвідчувалось. На момент смерті ОСОБА_4 разом з ним постійно проживав його син ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном у шестимісячний термін після відкриття спадщини. Зазначає, що ОСОБА_2 спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4 прийняв, вступивши в управління та володіння спадковим майном (ст.549 ЦК УРСР 1963 року), однак юридично спадкових прав не оформляв.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дідусь по материній лінії ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Мельницької сільської ради, площею 2,05 умовних кадастрових гектари, що він фактично успадкував після смерті свого батька ОСОБА_4 , однак юридично не оформив. Згідно довідки Журавненської селищної ради № 1517/01-3/02-26/вих.-25 від 07.07.2025 року, ОСОБА_2 постійно проживав та був зареєстрований в селі Буянів Жидачівського району Львівської області до моменту своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . У виконавчому комітеті Мельницької сільської ради заповіту від ОСОБА_2 не посвідчувалось. На момент смерті ОСОБА_2 разом з ним постійно проживала та була зареєстрована його донька ОСОБА_5 . Зазначає, що на момент смерті ОСОБА_2 єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом була дочка покійного ОСОБА_5 , яка постійно проживала із батьком на час відкриття спадщини, не відмовлялася від спадкового майна, а тому вважається такою, що прийняла спадщину, однак юридично спадкові права вона не оформляла.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його матір ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Мельницької сільської ради, площею 2,05 умовних кадастрових гектари, що фактично успадкував ОСОБА_2 після смерті свого батька ОСОБА_4 , однак юридично не оформив, спадкоємцем якого була його дочка ОСОБА_5 , яка також прийняла спадщину, але юридично не оформила своїх спадкових прав. Згідно довідки Журавненської селищної ради № 1519/01-3/02-26/вих.-25 від 07.07.2025 року, ОСОБА_5 постійно проживала та була зареєстрована в селі Буянів Жидачівського району Львівської області до моменту своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 . У виконавчому комітеті Мельницької сільської ради заповіту від ОСОБА_5 не посвідчувалось. На момент смерті ОСОБА_5 разом з нею постійно проживав та був зареєстрований її син ОСОБА_1 . Зазначає, що він є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті матері.

24.07.2025 року він звернувся до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_5 , однак нотаріус відмовив у його видачі, через відсутність правовстановлюючого документа на земельну частку (пай) на території Мельницької сільської ради, що належало спадкодавцеві та є спадковим майном.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 31.07.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 20.08.2025 в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівський відділ ДРАЦС у Стрийському районі Західного міжрегіонального управління юстиції в особі завідувача надати до Жидачівського районного суду Львівської області належним чином завірену копію актового запису про смерть ОСОБА_4 , який проживав у с. Буянів Жидачівського району Львівської області та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

09.09.2025 начальником Жидачівського відділу ДРАЦС у Стрийському районі Західного міжрегіонального управління юстиції надіслано копію актового запису про смерть №24 від 22.11.1997.

Ухвалою від 09.10.2025 в порядку витребування доказів зобов`язано Центральний державний історичний архів України, м.Львів в особі завідувача надати до Жидачівського районного суду Львівської області архівну довідку та належним чином завірену копію актового запису про народження ОСОБА_6 , народженого в с.Буянів Жидачівського району Львівської області у 1911 році.

23.10.2025 директором Центрального державного історичного архіву України, м.Львів надіслано архівну довідку про народження ОСОБА_3 , 1911 року народження.

06.11.2025 представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог.

Ухвалою від 20.11.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача адвоката Яременка І.О. надійшла заява, згідно якої останній просить розглянути справу без участі позивача та його представника. Заявлені вимоги підтримують у повному обсязі.

Представник відповідача Журавненської селищної ради, в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просить розглянути справу без участі їхнього представника.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 23.12.2025, є дата складення повного тексту судового рішення 31.12.2025.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як видно із архівної довідки, складеної на ім`я ОСОБА_7 , то останній народжений та хрещений 17.05.1911, будинок НОМЕР_1 , греко-католицького віросповідання. Батько- ОСОБА_8 , син ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Мати ОСОБА_11 , дочка ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , дівоче ОСОБА_14 (а.с.49-53).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_15 (а.с.10).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_16 (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , 20.08.1992 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.13).

Як видно із свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , його батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.12).

Як видно з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , останній зареєстрований у с.Буянів, з 15.06.1988 року (а.с.5-7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією актового запису про смерть №24 від 22.11.1997 року складеного виконавчим комітетом Мельницької сільської ради Жидачівського району Львівської області (а.с.40-41, 63).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Мельницької сільської ради, площею 2,05 умовних кадастрових гектари, належне померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №0154144 від 07.03.1997 року (а.с.23).

Згідно довідок Журавненської селищної ради від 07.07.2025 року та від 08.10.2025, ОСОБА_4 постійно проживав та був зареєстрований в селі Буянів Жидачівського району Львівської області до моменту своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . У виконавчому комітеті Мельницької сільської ради заповіту від ОСОБА_4 не посвідчувалось. На момент смерті ОСОБА_4 разом з ним постійно проживав його син ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном у шестимісячний термін після відкриття спадщини (а.с.15, 64).

Оскільки ОСОБА_3 заповіту не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , якийприйняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, був його син ОСОБА_2 , однак юридично не оформив своїх спадкових прав, що також підтверджується інформаційною довідкою із спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16, 65).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дідусь позивача по материній лінії ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_6 , виданим Октябрською сільською радою Добропільського району Донецької області від 02.12.2016 року (а.с.17).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Мельницької сільської ради, площею 2,05 умовних кадастрових гектари, що він фактично успадкував після смерті свого батька ОСОБА_4 , однак юридично не оформив.

Згідно довідки Журавненської селищної ради № 1517/01-3/02-26/вих.-25 від 07.07.2025 року, ОСОБА_2 постійно проживав та був зареєстрований в селі Буянів Жидачівського району Львівської області до моменту своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . У виконавчому комітеті Мельницької сільської ради заповіту від ОСОБА_2 не посвідчувалось. На момент смерті ОСОБА_2 разом з ним постійно проживала та була зареєстрована його донька ОСОБА_5 (а.с.18)

Оскільки заповіту ОСОБА_2 не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 була тільки його донька - ОСОБА_5 , яка спадщину за законом після смерті свого батька фактично прийняла, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час смерті останнього, однак юридично своїх спадкових прав не оформив, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №81746261 від 03.07.2025 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.19).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла матір позивача ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_7 , виданим виконавчим комітетом Мельницької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 18.12.2017 року (а.с.20).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Мельницької сільської ради, площею 2,05 умовних кадастрових гектари, що фактично успадкував ОСОБА_2 після смерті свого батька ОСОБА_4 , однак юридично не оформив, спадкоємцем якого була його дочка ОСОБА_5 , яка також прийняла спадщину, але юридично не оформила своїх спадкових прав.

Згідно довідки Журавненської селищної ради № 1519/01-3/02-26/вих.-25 від 07.07.2025 року, ОСОБА_5 постійно проживала та була зареєстрована в селі Буянів Жидачівського району Львівської області до моменту своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 . У виконавчому комітеті Мельницької сільської ради заповіту від ОСОБА_5 не посвідчувалось. На момент смерті ОСОБА_5 разом з нею постійно проживав та був зареєстрований її син ОСОБА_1 (а.с.21).

Оскільки заповіту ОСОБА_5 не залишала, то спадкування відбулося за законом.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 був тільки позивач, оскільки чоловік покійної ОСОБА_17 помер раніше засвою дружину, а саме ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 (а.с.14).

ОСОБА_1 спадщину за законом після смерті своєї матері - ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 фактично прийняв, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час смерті останньої, однак юридично своїх спадкових прав не оформив, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №81746244 від 03.07.2025 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.22).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Посацькою А.О. №51/02-31 від 24.07.2025 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно (а.с.25).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Виникнення особистих, майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами, які підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо), тому допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника.

Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.

При вирішенні питання про встановлення факту родинних відносин, суд виходить з фактичних, встановлених в судовому засіданні обставин. Суд враховує, що законодавчо питання врегульовано положеннями Цивільного кодексу України щодо сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для підтвердження такого факту.

Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Встановлення факту родинних відносин необхідний позивачу для реалізації його спадкових прав.

Суд бере до уваги і той факт, що позивач позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту родинних відносин.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту.

Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Як вбачається із довідки Журавненської селищної ради від 08.10.2025, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Буянів Жидачівського району Львівської області та ОСОБА_3 на якого зареєстровано Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №0154144 від 07.03.1997 року, одна і та ж особа (а.с.66).

Таким чином, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду письмовими доказами, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_2 , який був зареєстрований у с.Буянів Жидачівського району Львівської області та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Буянів Жидачівського району Львівської області, а також факт належності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Буянів Жидачівського району Львівської області, Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №0154144 від 07.03.1997 року, зареєстрованого на ім`я « ОСОБА_4 », а тому позов у цих частинах є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивач стверджує, що правовстановлюючі документи на спадкове майно втрачено.

Доказом того, що покійний ОСОБА_3 отримав право на середню земельну частку (пай) на території Мельницької сільської ради, маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №0154144, зареєстрованого 07.03.1997, реєстраційний номер 72, площа земельної ділянки 2,05 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 24.10.1996 р. №686, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №1702/15-25 від 18.07.2025 (а.с.23).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування вищезазначеною земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_3 у відділі не зареєстровано.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема, у зв`язку із тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку (пай), яка розташована на території Мельницької сільської ради, Жидачівського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_2 , який був зареєстрований у с.Буянів Жидачівського району Львівської області та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Буянів Жидачівського району Львівської області.

Встановити факт належності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Буянів Жидачівського району Львівської області, Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №0154144 від 07.03.1997 року, зареєстрованого на ім`я ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , право на земельну частку (пай) на території Мельницької сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,05 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №0154144 від 07.03.1997 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя С.І. Сливка