головуючий у суді І інстанції Якимець О. І.,
провадження № 22-ц/824/729/2025
головуючий суддя Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі - ПрАТ «СК «АРКС») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) у розмірі 106 920 грн 58 коп. та вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог ПрАТ «СК «АРКС» посилалося на те, що 08 лютого 2021 року сталася ДТП за участю автомобіля під керуванням відповідача та автомобіля потерпілого, в результаті чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Винною особою у ДТП визнано відповідача.

Пошкоджені автомобілі були застраховані у ПрАТ «СК «АРКС» та у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (далі - ТДВ «СГ «Оберіг»).

Розмір страхового відшкодування, який виплачено потерпілій особі, становить 231 850 грн.

У подальшому товариство звернулося до страхової компанії відповідача про стягнення виплаченого страхового відшкодування, у межах суми ліміту страхування у розмірі 117 000 грн.

Отже, для повного відшкодування шкоди, у відповідності до статті 1194 ЦК України просить з відповідача стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у спірній сумі.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «АРКС» матеріальну шкоду у розмірі 106 920 грн 58 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, тому з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції,представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у разі подальшого звернення позивача з регресними вимогами до відповідача та страхової компанії, домовленості між позивачем та потерпілою щодо визначення способу розміру страхового відшкодування не можуть братися до уваги, оскільки в даному випадку вступають в силу норми закону, а не договору.

Суд першої інстанції не врахував, що позивач та ТДВ «СГ «Оберіг» не врахували знос, хоча мали це зробити, оскільки це передбачено законом. Таким чином вартість ремонту пошкодженого транспорту на конкретному СТО не є об`єктивним і законним способом розрахунку розміру матеріального збитку з точки зору Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон № 1961-IV), оскільки за умов ринкової економіки на різних СТО можуть бути різні ціни на ремонт автомобіля і жодна з них не буде відповідати об`єктивному розміру матеріального збитку.

Також поза увагою місцевого суду залишилося те, що пошкоджений транспортний засіб вже був відремонтований, що унеможливлює проведення відповідної автотоварознавчої експертизи з визначення розміру матеріального збитку.

Не погоджуючись із апеляційною скаргою, представник ПрАТ «СК «АРКС» - Сечко С.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що належні у матеріалах справи рахунок від 24 лютого 2021 року № 1069428, підтвердження оплати даного рахунку - платіжне доручення від 09 березня 2021 року № 758541 і є належним підтвердженням фактично здійснених позивачем витрат по відновленню транспортного засобу марки «LandRover», д.н.з. НОМЕР_1 .

Між ТДВ «СГ «Оберіг» та ПрАТ «СК «АРКС» було укладено угоду про здійснення страхового відшкодування від 09 серпня 2021 року, згідно з якою розмір страхового відшкодування, розрахований в порядку Закону № 1961-IV становить 231 850 грн 58 коп. + 5 070 грн = 236 920 грн 58 коп., а узгоджений сторонами розмір страхового відшкодування становить 117 000 грн (236 920 грн 58 коп. - 130 000 грн = 106920 грн 58 коп.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 27 січня 2021 року між СК «АХА Страхування» та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу «Все включено» № 12379а1к3.

Відповідно до пунктів 4, 5 зазначеного договору предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володіння, користуванням та розпорядженням транспортним засобом -автомобілем марки «LandRover», д.н.з. НОМЕР_1 .

08 лютого 2021 року сталася ДТП, яка була визнана страховою подією, що підтверджено страховим актом ПрАТ «СК «АРКС» від 03 березня 2021 року № ARX2732528.

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля згідно з кошторисом вартості відновлення транспортного засобу філії «Віннер ЛЦКА» ТОВ «Віннер автомобілів» від 24 лютого 2021 року № 1069428 становить 231850 грн.

Страхове відшкодування у розмірі 236 920 грн 58 коп. виплачено потерпілій особі шляхом перерахування коштів філії «Віннер ЛЦКА» ТОВ «Віннер автомобілів», що підтверджено платіжним документом від 09 березня 2021 року №758541.

Крім того, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність винної особи ОСОБА_1 була застрахована ТОВ «СК«Оберіг» на підставі полісу № 116351553 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Між ПрАТ «СК «АРКС» та ТДВ «СГ «Оберіг» 09 серпня 2021 року укладено договір про здійснення страхового відшкодування, зокрема за полісом № 116351553 у розмірі 117 000 грн, яка виплачена ТДВ «СГ «Оберіг» позивачу, що підтверджено платіжним дорученням від 13 серпня 2021 року № 847.

Звертаючись до суду з цим позовом, ПрАТ «СК «АРКС» просило стягнути з ОСОБА_1 як особи, яка завдала шкоду, на свою користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, тому з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Колегія апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV.

Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 106 920 грн 58 коп.

Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань: договірне зобов`язання між позивачем і потерпілою - за договором добровільного майнового страхування, деліктне зобов`язання між потерпілою та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП та договірне зобов`язання між відповідачем і третьою особою - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону № 1961-IV передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

З огляду на викладене стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13серпня 2021 року ТДВ «СГ «Оберіг» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 117 000 грн з урахуванням вимог статті 29 Закону № 1961-IV у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей, тобто не у повному обсязі.

Будь-яких доказів щодо обмежень по ліміту суми страхового відшкодування, яка зазначена у договорі страхування, на підставі яких документів та яким чином були виконані розрахунки при частковій виплаті суми заявленого страхового відшкодування, в матеріалах справи відсутні.

Сам факт, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована ТДВ «СГ «Оберіг» згідно з Полісом № 116351553 та часткова виплата суми страхового відшкодування у розмірі 117 000 грн не є належним доказом виконання ТДВ «СГ «Оберіг» своїх зобов`язань перед позивачем у повному обсязі.

Отже, за таких умов, позивач ПрАТ «СК «АРКС» безпідставно звернулося до винної у ДТП особи ОСОБА_1 з вимогою сплатити різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП та виплаченої страховиком винної у ДТП особи суми страхового відшкодування.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відтак, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, а тому з позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі4 026грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року скасувати.

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4 026 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська