ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 612/4/24
Номер провадження 22-ц/818/58/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді (судді-доповідача) Мальованого Ю.М.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 26 березня 2024 року в складі судді Лобановської С.М. у справі № 612/4/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 29 квітня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 460793-КС-002 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Товариством 29 квітня 2023 року направлено відповідачці пропозицію (оферту) укласти договір № 460793-КС-002 про надання кредиту, а відповідачка прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору на умовах, визначених офертою.

Позивач вказав, що товариство свої зобов`язання за договором кредиту виконало, позичальниці надано грошові кошти в розмірі 32 000,00 грн шляхом перерахування на її банківську картку.

Згідно з умовами договору кредиту сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,14926563 % за кожен день користування кредитом.

Посилався на те, що до теперішнього часу боржниця свої зобов`язання за кредитним договором № 460793-КС-002 про надання кредиту належним чином не виконала, а лише частково сплатила кошти, чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором.

Вважав, що зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.

Зазначив, що станом на 15 грудня 2023 року у відповідачки утворилась заборгованість за договором № 460793-КС-002 про надання кредиту в розмірі 121 259,72 грн, що складається з: суми прострочених платежів за тілом кредиту 32 000,00 грн; суми прострочених платежів за процентами 89 259,72 грн.

Просив стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 460793-КС-002 про надання кредиту від 29 квітня 2023 року у розмірі 121 259,72 грн та сплачений судовий збір 2 147,20 грн.

09 лютого 2024 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив повністю відмовити у задоволенні позову. Вказав, що позивачем нараховувалась підвищена процентна ставка, а також неправомірно встановлено комісію. Наданий розрахунок не є первинним документом і не може слугувати доказом отримання чи користування кредитом.

Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 26 березня 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задоволено, на його користь стягнуто зі ОСОБА_1 заборгованість за договором № 460793-КС-002 про надання кредиту від 29 квітня 2023 року в розмірі 121 259,72 грн та понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2147,20 грн, а всього 123 406,92 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та комісії, у відповідачки утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з неї на користь позивача.

Не погоджуючись з рішенням суду 24 квітня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2. подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" необґрунтовано нарахованої підвищеної процентної ставки в розмірі 7 350,21 грн та незаконно нарахованої комісії в розмірі 4 800, 00 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в цій частині позову відмовити; вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував його доводи щодо того, що відповідно до п. 13 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в період здійснення в Україні заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) забороняється підвищення процентної ставки за кредитним договором, проте позивачем нараховано проценти за користування кредитом за підвищеною ставкою протягом 27 днів до дня відміни карантину, а тому загальна сума незаконно нарахованих відсотків становить 7 350,21 грн. Крім того, встановлення комісії за надання кредиту в розмірі 4 800,00 грн є нікчемною умовою договору, а тому стягнення даної суми коштів безпідставне, а отже суд першої інстанції мав би перерахувати суму заборгованості шляхом зменшення суми основного боргу.

Позивач своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 26 березня 2024 рокув порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29 квітня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 460793-КС-002 про надання кредиту в електронній формі через Особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця - https://bizpozyka.com/, а також пропозиція укласти договір (оферта) № 460793-КС-002 про надання кредиту, прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення договору № 460793-КС-002 про надання кредиту (а.с. 16-30).

Відповідно до пункту 2.1 договору кредитодавець надає позичальникові грошові кошти у розмірі 32 000,00 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісію за надання кредиту на умовах, визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика». Також зазначено, що строк кредиту - 24 тижні; стандартна процентна ставка в день - 2%, фіксована; знижена процентна ставка в день - 1,14926563, фіксована; комісія за надання кредиту 4 800,00 грн; термін дії договору до 14 жовтня 2023 року; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 83 160,00 грн; орієнтовна річна процентна ставка 9 142,75 процентів (а.с. 16).

Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується за ставкою, вказаною у пункті 2.4. договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів (пункт 3.2.).

У договорі відображено графік платежів (пункт 3.2.3.).

Згідно з пунктом 3.2.1. договору у разі, якщо погашення кредиту здійснюється згідно з погодженим сторонами графіком платежів, що наведений в пункті 3.2.3. та додатку №1 до договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в пункті 2.4. договору.

Відповідно до умов пункту 3.2.2. договору сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно з погодженим графіком платежів, що наведений в пункті 3.2.3. та додатку №1 до договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), внаслідок чого виникає прострочка за кредитом, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в пункті 2.4. договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в пункті 3.2.3. та додатку №1 до договору, та до закінчення терміну дії договору.

Договір підписано в електронному вигляді електронним підписом з одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 . UA-7226. Договір містить податковий номер ОСОБА_1 , паспортні дані, адресу, електронну адресу, номер мобільного телефону та номер електронного платіжного засобу НОМЕР_1 (а.с. 20).

Також ОСОБА_1 29 квітня 2023 року підписано паспорт споживчого кредиту, інформація в якому актуальна до 30 квітня 2023 року (а.с. 14-15).

Як вбачається з анкети клієнта ОСОБА_1 , сума бажаного кредиту - 32 000,00 грн, дата отримання кредиту - 29 квітня 2023 року, зазначено адресу реєстрації та проживання, РНОКПП, дату і місце народження, документ, що посвідчує особу, електронну адресу, фінансовий номер телефону та номер банківського рахунку/банківської картки для перерахунку коштів НОМЕР_2 (а.с. 33).

З наданого Акціонерним товариством «Універсал Банк» листа № БТ/870 від 29 січня 2024 року та виписки вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку випущено картку № НОМЕР_2 , на яку 29 квітня 2023 року зараховано 25 000,00 грн та 7000,00 грн (а.с. 91-93, 100-102).

Також перерахування ОСОБА_1 29 квітня 2023 року коштів у розмірі 25 000,00 грн та 7000,00 грн підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» та квитанцією № 568928497 (а.с. 34-35).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, за вказаним кредитом ОСОБА_1 має заборгованість, яка станом на 13 грудня 2023 року становить 121 259,72 грн, що складається з: суми прострочених платежів за тілом кредиту 32 000,00 грн; суми прострочених платежів за процентами 89 259,72 грн, по комісії та штрафам - 0 грн. Також з вказаного розрахунку вбачається, що проценти за користування кредитом нараховувались з 29 квітня 2023 року до 02 червня 2023 року за зниженою процентною ставкою 1,14926563%, тобто 367,77 грн, а з 03 червня 2023 року до 14 жовтня 2023 року за стандартною ставкою 2%, тобто 640,00 грн. Позичальницею 15 травня 2023 року сплачено 6930,00 грн, з яких 1413,45 грн зараховано на сплату комісії, 5516,55 грн - на погашення процентів, та 14 червня 2023 року сплачено 6970,00 грн, з яких 3386,55 грн зараховано на сплату комісії, 3583,45 грн - на погашення процентів, інших платежів не вчинено (а.с. 10-13).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15.

Як встановлено судом, 29 квітня 2023 року ОСОБА_1 уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» електронний кредитний договір та підписала його у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. На виконання умов договору 29 квітня 2023 року ОСОБА_1 на картку перераховано кредитні кошти у розмірі 32 000,00 грн.

Проти наявності у неї заборгованості за тілом кредиту відповідачка не заперечує, в цій частині рішення суду не оскаржує. З доводів апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує рішення суду лише в частині процентів, нарахованих за ставкою 2% на час карантину, та нарахування комісії.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неправомірного підвищення процентної ставки під час карантину колегія суддів відхиляє.

Дійсно, відповідно до пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в період здійснення в Україні заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), забороняється підвищення процентної ставки за кредитним договором.

Водночас, за умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачена стандартна процентна ставка в день - 2% та знижена процентна ставка в день - 1,14926563%, яка застосовується у разі погашення кредиту за графіком. Тобто сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідачка у межах строку кредитування за користування кредитними коштами (стаття 1048 ЦК України). Оскільки погашення кредиту за графіком (27 травня 2023 року) відповідачкою не здійснювалось, то позивачем застосовано з 03 червня 2023 року не знижену, а стандартну процентну ставку. Така зміна ставки не є зміною умов договору чи застосуванням підвищеної ставки, адже відповідні умови договору щодо нарахування процентів за користування кредитом погоджені сторонами договору під час його укладення. Отже, заборгованість зі сплати процентів позивачем нараховано як з урахуванням встановленого умовами договору строку кредитування та плати за користування кредитом, так і з урахуванням недотримання самою відповідачкою умов договору щодо внесення суми періодичного платежу.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неправомірного стягнення з неї комісії за надання кредиту, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Відповідно до частин 1-2, 5, 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, вказаним законом безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію пов`язану з наданням кредиту.

Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику, адже, само по собі надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку/фінансової установи, й виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).

У постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23 (провадження № 61-17096св23) зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, умови договору про сплату комісії саме за надання кредиту, тобто за дії, які позивач ТОВ «Бізнес позика» здійснює на власну користь, є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, та мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків та погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційними.

Встановлена комісія за надання кредиту є невиправданим платежем, що спрямований на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже, така умова договору порушує публічний порядок, та є нікчемною.

Оскільки зі сплачених ОСОБА_1 коштів на погашення кредиту суму в розмірі 4800,00 грн зараховано на погашення комісії, умова про встановлення якої є нікчемною, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати цю суму в рахунок погашення заборгованості за процентами, та, відповідно, зменшити за її рахунок розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки, з 121 259,72 грн до 116 459,72 грн.

Відповідно до статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість вимог апеляційної скарги та наявність підстав для зміни рішення в оскаржуваній частині і зменшення суми заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки. В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При зверненні з позовом до суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» сплатило судовий збір у сумі 2147,20 грн (а.с. 57).

Оскільки позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задоволено частково, а саме на 96,04 % (116 459,72 х 100) : 121 259,72), то позивач має право на відшкодування пропорційно задоволеним вимогам: сплаченого судового збору у сумі 2062,17 грн (2147,20 х 96,04 %).

За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 , з урахуванням часткового оскарження рішення, сплачено судовий збір в розмірі 322,72 грн (а.с. 176).

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та зменшено розмір суми, що підлягає стягненню, позивачем їй має бути компенсовано 127,47 грн судового збору.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, різниця між зазначеними сумами, що становить 1934,70 грн (2062,17 - 127,47), має бути стягнута зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика».

Таким чином, розмір судового збору, що підлягає стягненню зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», має бути зменшений з 2147,20 грн до 1934,70 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 26 березня 2024 рокув частині розміру стягнутої суми та розподілу судових витрат змінити, зменшивши: суму заборгованості за договором № 460793-КС-002 про надання кредиту від 29 квітня 2023 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (, юридична адреса: вул. Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ, 01133) з 121 259,72 грн до 116 459 (сто шістнадцять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) грн 72 коп; суми судового збору з 2147,20 грн до 1934 (одна тисяча дев`ятсот тридцять чотири грн) 70 коп.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 13 січня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова