КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/646/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2024 року в складі судді Коренюк А. М.,

встановив:

27.11.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» (далі - ТОВ «Будсервісматеріали 1») звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість в розмірі 37 670 грн, суму інфляційних нарахувань в розмірі 19 323, 82 грн, 3% річних в розмірі 3 429, 24 грн. Також просило відшкодувати судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12 000 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ТОВ «Будсервісматеріали 1» здійснює діяльність з технічного обслуговування підземної автостоянки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , прийнятої до експлуатації державною приймальною комісією відповідно до Акту від 15 травня 2007 року, затвердженого розпорядженням Дарницької РДА №548 від 25.05.2007.

Підземна автостоянка (паркінг) до житлового будинку АДРЕСА_1 обладнана відповідно до вимог ДБН України «Споруди транспорту, автостоянки і гаражі для легкових автомобілів ДБР В.2.З-15.2007», має дві секції: секція №1 і секція №2.

Для обслуговування автостоянки (паркінгу) та утримання її в належному стані, позивачем укладені договори на її утримання, з урахуванням планового прибутку та податків, шляхом ділення на загальну кількість 177 машиномісць.

З 2016 року діяв тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 370 грн щомісячно. Згідно розрахунку витрат по утриманню та експлуатації стоянки з 01.04.2017 діяв тариф у розмірі 420 грн щомісячно, а з 01.09.2021 діяв тариф у розмірі 580 грн щомісячно, а з 01.08.2023 діяв тариф - 660 грн.

ОСОБА_1 є власником машиномісця № НОМЕР_1 в секції № НОМЕР_2 та машиномісця № НОМЕР_3 в секції № НОМЕР_4 в буд. АДРЕСА_1 .

10.12.2007 між ТОВ «Будсервісматеріали 1» та ОСОБА_1 було укладено договір №10-12-41А/Ах13Е про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилягаючої території, згідно умов якого власник передає, а виконавець приймає на обслуговування місце №41 секції "А" підземної автостоянки по АДРЕСА_1 та належить власникові на праві приватної власності.

Водночас, між сторонами не укладений договір про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню машиномісця № НОМЕР_3 в секції 2 підземної автостоянки по АДРЕСА_1 .

Не зважаючи на відсутність письмового договору між сторонами про надання послуг утримання та обслуговування машиномісця № НОМЕР_3 в секції 2 вказаної підземної автостоянки, між сторонами фактично склалися зобов`язальні правовідносини, оскільки позивач надає відповідачу послуги з утримання та обслуговування машиномісць, які не можуть бути відокремлені, фактично надаються, а тому відповідач, як власник цього нерухомого майна, зобов`язаний їх оплачувати.

Оскільки ОСОБА_1 в період з 01.01.2016 по 01.11.2023 належним чином не виконав свої зобов`язання щодо оплати витрат по утриманню й обслуговуванню належних йому машиномісць, утворилась заборгованість в сумі 37 670 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Крім того, позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України здійснено інфляційні нарахування в розмірі 19 323,82 грн та 3% річних в сумі 3 429,24 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Будсервісматеріали 1» 37 670 грн заборгованості за договором про надані послуги, 19 323 грн 82 коп. інфляційну складову боргу, 3 429 грн 24 коп. - три відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості, 2 684 грн судового збору, а всього 63 107 грн 06 коп.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, будучи власником двох машиномісць, в період з 01.01.2016 по 01.11.2023 року в цілому не виконував свої зобов`язання по оплаті витрат на їх утримання та обслуговування, у зв`язку із цим утворилась заборгованість в сумі 37 670 грн. Надані відповідачем квитанції не підтверджують сплату витрат по утриманню та експлуатації стоянки за два машиномісця згідно утверджених тарифів за відповідний період часу. Позов подано в межах строку позовної давності.

17.02.2024 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2024 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, застосувати строк позовної давності.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду.

Зазначив, що починаючи з моменту придбання двох машиномісць, він виконував свої обов`язки щодо сплати послуг , які надає позивач з утримання підземної автостоянки по АДРЕСА_1 .

Зазначив, що з 2016 року діяв тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 370 грн щомісячно, з 01.04.2017 - 420 грн, з 01.09.2021 - 580 грн, з 01.08.2023 - 660 грн.

Тобто він повинен був сплатити позивачу за одне паркомісце: за період з 01.01.2021 по 01.09.2021 - 420 грн х 8 місяців = 3 600 грн; за період з 01.09.2021 по грудень 2021 - 580 грн х 4 місяці = 2 320 грн; за період з 01.09.2021 по 01.08.2023 - 580 грн х 19 місяців = 11 020 грн; за період з 01.08.2023 по грудень 2023 року - 660 грн х 5 місяців = 3 300 грн.

За вказаний період загальна сума сплати за два паркомісця: 3 360 грн + 2 320 грн +11 020 грн + 3 300 грн = 20 000 грн х2 = 40 000 грн.

Згідно наданих ним копій квитанцій по сплаті послуг з утримання двох машиномісць за 2021, 2022 та 2023 роки ним було сплачено 40 000 грн, що є повною сумою оплати послуг, тому вимога про стягнення заборгованості за вказаний період є необґрунтованою.

Заборгованості за період до 2021 рокі він сплачував, про що свідчать надані ним квитанції, в яких зазначено за який період часу він сплачує за надані послуги.

Також зазначив, що на час дії воєнного стану в Україні нарахування позивачем інфляційної складової боргу в сумі 19 323, 82 грн та 3% річних в сумі 3 429,24 грн є незаконним.

Щодо стягнення судового збору в сумі 2 684 грн зазначив, що він є особою з інвалідністю 2 групи довічно, а тому звільнений від сплати судового збору.

Твердження суду про те, що він не з`явився в судове засідання 24 січня 2024 року не відповідає дійсності, оскільки він прийшов до суду за 10 хвилин до початку засідання, поставив свій підпис в журналі відвідування суду у охорони, підійшов до кабінету судді Коренюк А. М. Через деякий час секретар судді повідомила, що засідання не буде та що він може йти додому, справа суддя знімає з розгляду. Через деякий час він дізнався, що нової дати засідання немає, а 24.01.2024 суд виніс рішення у справі. Тобто, він був позбавлений права надати пояснення суду, обґрунтувати свою позицію та пояснити всі обставини справи.

Вважає, що він надав належні докази виконання своїх зобов`язань перед позивачем щодо сплати за надані послуги, а суд першої інстанції незаконно відмовив йому у задоволенні клопотання про застосування строку позовної давності.

13.03.2024 представник ТОВ «Будсервісматеріали 1» - адвокат Фоменко Д. А. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вважає доводи відповідача про пропуск строку позовної давності необґрунтованими. Починаючи з 2016 року відповідач оплачував послуги по утриманню й обслуговуванню машиномісць не регулярно та не у повному обсязі. Оплата заборгованості за надані послуги підтверджує факт вчинення відповідачем дій про визнання ним свого боргу, а відтак перебіг позовної давності кожного разу переривався в момент здійснення оплати та починався заново.

З огляду на переривання строку позовної давності в зв`язку з періодичними оплатами, беручи до уваги, що Кабінетом Міністрів України встановлено карантин з 12.03.2020 до 01.07.2023, тому трирічний строк позовної давності продовжений на строк дії карантину та на момент подачі позову не сплинув.

Відповідач не заперечує той факт, що з 2016 року діяв тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 370 грн щомісячно, з 01.04.2017 - 420 грн, з 01.09.2021 - 580 грн, з 01.08.2023 - 660 грн.

Оскільки предметом позову є стягнення заборгованості за період з 01.01.2016 по 01.11.2023, сплата відповідачем 40 000 грн за 2021, 2022, 2023 роки не може бути підставою для скасування рішення та відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами ч. 1 ст. 369 ЦПК України в редакції, що діяла на час відкриття апеляційного провадження, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відсутність порушеного права чи безпосереднього інтересу позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року у справі N 916/2084/17 (провадження № 12-77гс19), від 07 липня 2020 року у справі N 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19).

Судом встановлено, що ТОВ «Будсервісматеріали 1» здійснює діяльність з технічного обслуговування підземної автостоянки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Тариф на утримання автостоянки змінювався у різні періоди часу наступним чином: з 2016 року - 370 грн/машиномісце; з 01 квітня 2017 року - 420 грн/машиномісце; з 0 вересня 2021 року - 580 грн/ машиномісце; з 01 серпня 2023 року - 660 грн/ машиномісце.

ОСОБА_1 є власником машиномісця № НОМЕР_1 в секції № НОМЕР_2 та машиномісця № НОМЕР_3 в секції № НОМЕР_4 в підземній автостоянки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача по утриманню двох машиномісць за період з січня 2016 року по жовтень 2023 року, фактично нарахування здійснено з розрахунку чотирьох машиномісць.

Так, за січень 2016 року, виходячи з тарифу 370 грн 1 машиномісце, тариф за 2 машиномісця повинен складати 740 грн. При цьому наданий позивачем розрахунок заборгованості містить нарахування по 740 грн за 1 машиномісце, відповідно по 1 480 грн за 2 машиномісця.

Така сама помилка в нарахуванні здійснена по всім нарахуванням за спірний період.

Допущена невідповідність в нарахуванні призвела до помилкового висновку щодо існування заборгованості.

Так, виходячи з існуючих тарифів, нарахування за 2 машиномісця за період з січня 2016 року по жовтень 2023 року повинні становити 86 260 грн, що відображено в першій колонці наведеного позивачем розрахунку.

За цей період, згідно наданого позивачем розрахунку, відповідачем сплачено за два машиномісця 87 200 грн (54520 грн +32 680 грн), що свідчить про відсутність заборгованості.

Суд першої інстанції вказаного не врахував, наданий позивачем розрахунок заборгованості не перевірив, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог.

В даному випадку апеляційний суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому відмовляє в задоволенні позову саме з цієї підстави.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанцій не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову задоволенні позову.

Керуючись ст. 367, 368, 376, 381-384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2024 року скасувати.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук