головуючий у суді І інстанції Якимець О. І.,
провадження № 22-ц/824/729/2025
головуючий суддя Мостова Г.І.
судді Київського апеляційного суду Мостової Г.І.
09 січня 2025 року м. Київ
у цивільній справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року
у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -
Відповідно до частини третьої статті 35 ЦПК України суддя, не згодний з судовим рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.
Обставини справи
У грудні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі - ПрАТ «СК «АРКС») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) у розмірі 106 920 грн 58 коп. та вирішити питання розподілу судових витрат.
На обґрунтування позовних вимог ПрАТ «СК «АРКС» посилалося на те, що 08 лютого 2021 року сталася ДТП за участю автомобіля під керуванням відповідача та автомобіля потерпілого, в результаті чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень.
Винною особою у ДТП визнано відповідача.
Пошкоджені автомобілі були застраховані у ПрАТ «СК «АРКС» та у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (далі - ТДВ «СГ «Оберіг»).
Розмір страхового відшкодування, який виплачено потерпілій особі, становить 231 850 грн.
У подальшому товариство звернулося до страхової компанії відповідача про стягнення виплаченого страхового відшкодування, у межах суми ліміту страхування у розмірі 117 000 грн.
Отже, для повного відшкодування шкоди, у відповідності до статті 1194 ЦК України просить з відповідача стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у спірній сумі.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «АРКС» матеріальну шкоду у розмірі 106 920 грн 58 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «АРКС» судовий збір у сумі 2 684 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, тому з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у разі подальшого звернення позивача з регресними вимогами до відповідача та страхової компанії, домовленості між позивачем та потерпілою щодо визначення способу розміру страхового відшкодування не можуть братися до уваги, оскільки в даному випадку вступають в силу норми закону, а не договору.

Суд першої інстанції не врахував, що позивач та ТДВ «СГ «Оберіг» не врахували знос, хоча мали це зробити, оскільки це передбачено законом. Таким чином вартість ремонту пошкодженого транспорту на конкретному СТО не є об`єктивним і законним способом розрахунку розміру матеріального збитку з точки зору Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки за умов ринкової економіки на різних СТО можуть бути різні ціни на ремонт автомобіля і жодна з них не буде відповідати об`єктивному розміру матеріального збитку.

Також поза увагою місцевого суду залишилося те, що пошкоджений транспортний засіб вже був відремонтований, що унеможливлює проведення відповідної автотоварознавчої експертизи з визначення розміру матеріального збитку.

Не погоджуючись із апеляційною скаргою, представник ПрАТ «СК «АРКС» - Сечко С.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що належні у матеріалах справи рахунок від 24 лютого 2021 року № 1069428, підтвердження оплати даного рахунку - платіжне доручення від 09 березня 2021 року № 758541 і є належним підтвердженням фактично здійснених позивачем витрат по відновленню транспортного засобу марки «LandRover», д.н.з. НОМЕР_1 .

Між ТДВ «СГ «Оберіг» та ПрАТ «СК «АРКС» було укладено угоду про здійснення страхового відшкодування від 09 серпня 2021 року, згідно з якою розмір страхового відшкодування, розрахований в порядку Закону № 1961-IV становить 231 850 грн 58 коп. + 5 070 грн = 236 920 грн 58 коп., а узгоджений сторонами розмір страхового відшкодування становить 117 000 грн, 236 920 грн 58 коп. - 130 000 грн = 106920 грн 58 коп.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 січня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено. Рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року скасовано. У задоволенні позову ПрАТ «СК «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «СК «АРКС» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 026 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована тим, що 13 серпня 2021 року ТДВ «СГ «Оберіг» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 117 000 грн з урахуванням вимог статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей, тобто не у повному обсязі.

Будь-яких доказів щодо обмежень по ліміту суми страхового відшкодування, яка зазначена у договорі страхування, на підставі яких документів та яким чином були виконані розрахунки при частковій виплаті суми заявленого страхового відшкодування, в матеріалах справи відсутні.

Сам факт, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована ТДВ «СГ «Оберіг» згідно з Полісом № 116351553 та часткова виплата суми страхового відшкодування у розмірі 117 000 грн не є належним доказом виконання ТДВ «СГ «Оберіг» своїх зобов`язань перед позивачем у повному обсязі.

Отже, за таких умов, позивач ПрАТ «СК «АРКС» безпідставно звернулося до винної у ДТП особи ОСОБА_1 з вимогою сплатити різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП та виплаченої страховиком винної у ДТП особи суми страхового відшкодування.

Зміст окремої думки

Не погоджуючись із позицією Київського апеляційного суду вважаю за необхідне викласти окрему думку.

Звертаючись до суду з цим позовом, ПрАТ «СК «АРКС» просило стягнути з ОСОБА_1 як особи, яка завдала шкоду, на свою користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 106 920 грн 58 коп.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13 серпня 2021 року ТДВ «СГ «Оберіг» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 117 000 грн з урахуванням вимог статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей, відтак у страховика не виникло додаткового обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової виплати (ліміту відповідальності).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічні по суті висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) та від 09 листопада 2022 року у справі № 497/470/2021 (провадження № 61-20047св21).

Отже, факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом з тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

При цьому, якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно з вимог статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19).

Враховуючи те, що відносини між відповідачем та його страховиком регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позивач має право на стягнення з відповідача різниці між сумою виплаченою потерпілому та виплаченою сумою страхового відшкодування страховою компанією відповідача.

Оскільки ТДВ «СГ «Оберіг» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей, то у страховика не виник обов`язок з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності).

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15 та від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц.

Подібний за змістом висновок міститься в постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц (провадження № 61-38365св18); від 08 червня 2022 року у справі № 572/2976/19 (провадження № 61-1147св21).

Відтак, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

На підставі викладеного, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Суддя Мостова Г.І.