Справа № 461/9001/24
Провадження № 2-с/461/1/25
УХВАЛА

13.01.2025 року суддя Галицького районного суду м. Львова Мироненко Л.Д., розглянувши заяву ОСОБА_1 , про скасування судового наказу від 23.12.2024 року у справі № 461/9001/24 про стягнення заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про скасування судового наказу. Свої вимоги мотивувала тим, що у особистому кабінеті споживача помилково вказаний завищений показник споживання води. Зазначає, що впродовж довгого періоду ЛМКП «Львівводоканал» самостійно вказувало розмір спожитої води (що не ґрунтується на показниках лічильника та є помилковими) і він перевищує фактично спожитий об`єм. У особистому кабінеті відсутня технічна можливість споживачу вказати менший показник, ніж той, що уже вказаний. Заявник вказує, що неодноразово зверталась з проханням відкорегувати ці дані, однак ЛМКП «Львівводоканал» це зроблено не було.

Крім того, зазначає, що 03.12.2024 року за адресою: м.Львів, вул. Театральна 8/3. представник ЛМКП «Львівводоканал» ознайомилась з фактичними показниками лічильника, про що видала відповідний акт.

З урахуванням вищевикладеного, просила суд скасувати судовий наказ від 22.11.2024 року про стягнення з неї на користь ЛМКП «Львівводоканал» заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення.

Дослідивши матеріали справи, та заяву про скасування судового наказу, суд дійшов до висновку про необхідність її задоволення враховуючи наступне.

Судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом (ч. 3 ст. 167 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно матеріалів справи боржник ОСОБА_1 рекомендований лист із судовим наказом отримала особисто 24.12.2024 року, а тому строк на звернення до суду із заявою про скасування судового наказу пропущено не було.

Судом встановлено, що судовим наказом від 22.11.2024 року вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» заборгованість за надані послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.11.2022 року по 01.10.2024 року в сумі 6674 грн. 07 коп., заборгованість за абонентське обслуговування постачання води у сумі 541 грн. 00 коп. та заборгованість за абонентське обслуговування відведення води в сумі 302 грн. 25 коп.

Із розрахунку заборгованості, долученого матеріалів заяви про видачу судового наказу, вбачається, що така була сформована за період з листопада 2022 року по вересень 2024 року. Впродовж вказаного періоду було спожито 399 м3.

Разом з тим, відповідно до акту ЛМКП «Львівводоканал» № 101427 від 03.12.2024 року представником вказано підприємства за адресою: АДРЕСА_1 , зафіксовано покази 00930 м3.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Між тим, п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановленому законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Таким чином, суд приходить до висновку, що стягувачем не доведено, що боржник ОСОБА_1 отримала послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі, вказаному у відомості про нарахування та оплату за централізоване постачання холодної води та водовідведення.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно ч. 1-2 ст. 167 ЦПК України, суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження, а якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, - протягом п`яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частинами п`ятою, шостою статті 165 цього Кодексу, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23 грудня 2012 року наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Виходячи з того, що наказне провадження є безспірним, тобто в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер, заперечення боржника проти вимог стягувача означає наявність спору про право та при цьому закон не зобов`язує перевіряти наявні матеріали справи, то відповідна заява боржника є єдиною підставою для скасування судового наказу.

Втім, як вбачається із змісту заяви, вимоги стягувача не є безспірними.

Частина 1 ст. 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Проте, враховуючи порядок здійснення судочинства у наказному провадженні, у боржників відсутня можливість доведення неспівмірності витрат, заявлених до стягнення, що суперечить приписам ч. 1 ст. 12 ЦПК України.

За умовами ч.3 ст. 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому ст. 444 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з того, що наказне провадження є безспірним, суд, дослідивши матеріали справи наказного провадження та вивчивши заяву про скасування судового наказу та додані до неї матеріали, приходить до переконання, що заява підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 170, 171 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Заяву про скасування судового наказу задовольнити.

Скасувати судовий наказ Галицького районного суду м. Львова від 22.11.2024 року у справі № 461/9001/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» заборгованість за надані послуги водопостачання та водовідведення.

Роз`яснити заявникам (стягувачу) про їх право звернення до суду з тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Д. Мироненко