ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2153/25 Справа № 229/7766/24 Суддя у 1-й інстанції - Шевченко Л.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 229/7766/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Держава Україна, в особі Кабінету Міністрів України,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 15 листопада 2024 року, яка постановлена суддею Шевченко Л.В. у місті Дружківці Донецької області та повне судове рішення складено 15 листопада 2024 року, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України, в особі Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 11 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України, в особі Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, про відшкодування моральної шкоди залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Вказану ухвалу суду в електронному вигляді було надіслано позивачу 12.11.2024 в його електронний кабінет та доставлено до електронного кабінету 12.11.2024.

14.11.2024, через систему «Електронний суд», від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, у якій позивач, на виконання ухвали від 11.11.2024 року, зазначив, що посилання в судовому рішенні на те, що в заяві не зазначено відомостей про наявність або відсутність у сторін електронного кабінету є хибним.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 15 листопада 2024 року позовну заяву повернуто позивачу, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду від 11 листопада 2024 року.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та зобов`язати суд першої інстанції прийняти позов до розгляду, посилаючись на неврахування судом першої інстанції тієї обставини, що позивач не має можливості знати про наявність чи відсутність електронного кабінету у відповідача та третьої особи. Зазначає, що він зареєстрував електронний кабінет, однак термін дії електронного ключа закінчується у січні 2025 року та надалі він не матиме змоги користуватися електронним судом. Також вказує й на те, що йому наразі виповнилося 73 роки та він не знає як має відшукати електронний кабінет у відповідача та третьої особи.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява ОСОБА_1 до Держави України, в особі Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області про відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам статті 175 ЦПК України та позивач, у встановлений ухвалою суду від 11 листопада 2024 року термін, не виконав вимоги ухвали про усунення недоліків.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

У справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції», рішення від 04 грудня 1995 року), Європейський суд з прав людини зазначив, щостаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободмістить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

У справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain («Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», рішення від 28 жовтня 1998 року) та у справі Miragall Escolano and others v. Spain («Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», рішення від 13 січня 2000 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В).

Таким чином, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175, 177 ЦПК України.

Пунктом 2 частини 3 статті 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Частини 1, 2, 3 статті 185 ЦПК України передбачають, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 11 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України, в особі Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, про відшкодування моральної шкоди залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Судом вказано на необхідність усунення наступних недоліків: надання суду всіх копій додатків, перелічених у позові, та зазначення відомостей про наявність або відсутність у сторін електронного кабінету, а також ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України Кабінету Міністрів України.

Вказану ухвалу суду було доставлено до електронного кабінету позивача 12.11.2024.

Таким чином, строк на усунення недоліків позовної заяви становив до 17.11.2024 включно.

На виконання вимог ухвали суду від 11 листопада 2024 року, позивач ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд», надав заяву про усунення недоліків позовної заяви, у якій зазначив, що посилання в судовому рішенні на те, що в заяві не зазначено відомостей про наявність або відсутність у сторін електронного кабінету є хибним. У позовній заяві ним зазначено всі відомі йому реквізити учасників справи, які є достатніми для комунікації із судом. Також, вказав, що Кабінет Міністрів України та Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, під час розгляду іншої справи, заявляли про направлення відзиву на позовну заяву через систему «Електронний суд», однак позивач не отримав цих документів та чекав відзив поштою, у зв`язку з чим, в межах даної цивільної справи, він не бажає здійснювати комунікацію з вказаними особами через систему «Електронний суд».

Також, 16 листопада 2024 року у системі «Електронний суд» позивачем ОСОБА_1 було сформовано нову заяву на виконання ухвали суду від 11 листопада 2024 року, яка не була врахована судом першої інстанції та якій не було надано жодної юридичної оцінки, оскільки ухвалою суду від 15 листопада 2024 року, тобто до закінчення процесуального строку встановленого судом для усунення недоліків позовної заяви, позов ОСОБА_1 до Держави України, в особі Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, про відшкодування моральної шкоди визнано неподаним та повернуто.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено право позивача на вільний доступ до правосуддя, що є беззаперечною підставою для скасування оскаржуваної ухвали з направленням матеріалів позовної заяви до суду першої інстанції для подальшого розгляду та вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Оскільки, Рішенням Вищої Ради Правосуддя №3701/0/15-24 від 19 грудня 2024 року змінно з 6 січня 2025 року територіальну підсудність судових справ Дружківського міського суду Донецької області, шляхом її передачі до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, матеріал за позовом ОСОБА_1 до Держави України, в особі Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, про відшкодування моральної шкоди підлягає направленню до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Колегія суддів не вирішує питання про розподіл судових витрат у справі, оскільки, згідно ч. 13 статті 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат, якщо, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, а у даному випадку справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 15 листопада 2024 року - задовольнити частково.

Ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 15 листопада 2024 року скасувати та направити матеріал за позовом ОСОБА_1 до Держави України, в особі Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, про відшкодування моральної шкоди до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської областідля подальшого розгляду та вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 січня 2025 року.

Головуючий:

Судді: