Провадження № 4-с/760/135/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва

у складі головуючого - судді Аксьонової Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Невеселої Н.Р.,

представника заявника - адвоката Кириленка О.М.,

головного державного виконавця Солом?янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лебедєвої Л.Ю.,

стягувача ОСОБА_1 ,

представника стягувача - адвоката Яценка Ц.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою Установи «28 Управління Начальника Робіт» на бездіяльність головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лебедєвої Людмили Юріївни, стягувач - ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

Представник скаржника Установи «28 Управління Начальника Робіт» - адвокат Кириленко О.М. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лебедєвої Л.Ю., стягувач - ОСОБА_1 , в якій просить визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Лебедєвої Л.Ю., яка полягає у неповерненні вилученого транспортного засобу марки Subaru Forester, д.н.з. НОМЕР_1 .

В обґрунтування заявлений вимог зазначив, що головним державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №77278329 було здійснено дії щодо опису, арешту та вилучення майна, яке належить Установі МОУ «28 УНР», яке перебувало у користуванні ДП МОУ «ОБОРОНАВТОРЕМСЕРВІС», а саме транспортного засобу марки SUBARU FORESTER, д.н.з. НОМЕР_1 .

В подальшому 04 квітня 2025 року скаржником засобами поштового електронного зв`язку було подано заяву щодо повернення вилученого майна та приведення дій державного виконавця відповідність до положень чинного законодавства, яка була зареєстрована службою діловодства 07.04.2025 року.

За результатами розгляду вказаної заяви державним виконавцем 17.04.2025 року було прийнято рішення щодо відмови у задоволенні заяви скаржника та вчинено протиправну бездіяльність, як полягає у неповерненні вилученого транспортного засобу.

Вказана бездіяльність державного виконавця (неповернення вилученого транспортного засобу), яка фактично оформлена процесуальним рішенням від 17.04.2025 визнається скаржником протиправною.

Згідно п. 1.1. Положення про Установу «28 Управління начальника робіт», затвердженого наказом Міністра оборони України № 506 від 15.10.2008р., 28 УНР є державною госпрозрахунковою установою Міністерства оборони України, яка заснована на державній власності та належить до сфери управління Міністерства оборони України.

Відповідно до норм цього Положення зазначено, що: майно 28 УНР є державною власністю, закріплюється за нею на праві господарського відання. Функції щодо управління майном, що державною власністю здійснює орган управління майном, тобто Міністерство оборони, яки здійснює контроль за ефективним використанням та збереженням закріпленого за Установок державного майна; затверджує та контролює виконання фінансового плану позивача тощо.

Скаржник зазначає, що фактично транспортний засіб марки SUBARU FORESTER, д.н.з. НОМЕР_1 перебуває на балансі Установи в складі основних засобів та обліковуються по бухгалтерському рахунку 104 «Машини та обладнання».

Особливості управління військовим майном та його статусу визначає Закон України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999 року № 1075-XIV.

Згідно з ст. 1, ст.3 цього Закону військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв?язку тощо. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна.

Таким чином, транспортний засіб марки SUBARU FORESTER, д.н.з. НОМЕР_1 , має статус державного (військового) майна, оскільки фактично закріплене на праві повного господарського відання за Установою.

Згідно зі статтями 13 та 41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб?єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб?єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Разом з тим, необхідно відмітити, що відповідно до положень Закон України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, господарських товариств в оборонно-промисловому комплексі, визначених частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності" (далі підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна. Частина 2 вказаної статті визначає, що для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об?єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами.

Таким чином, враховуючи викладене, SUBARU FORESTER, д.н.з. НОМЕР_1 в силу положень перелічених вище статей нормативно правових актів не може бути примусово реалізований, у зв?язку з чим вказане майно підлягає негайному поверненню його законному володільцю, тобто Установі МОУ «28 УНР».

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 травня 2025 року справу розподілено головуючому судді Аксьоновій Н.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 травня 2025 року скаргу було повернуто скаржнику без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 липня 2025 року ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 07 травня 2025 року скасовано, а справу направлено до Солом`янського районного суду м. Києва для продовження розгляду.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21 серпня 2025 року скаргу передано головуючому судді Аксьоновій Н.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 03 вересня 2025 року скаргу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

24 жовтня 2025 року до суду надійшли пояснення стягувача ОСОБА_1 , в яких він просив залишити скаргу без задоволення, оскільки представник Установи «28 Управління начальника робіт» оскаржив рішення виконавця шляхом звернення до суду в формі скарги, що не передбачено законом. Установа здійснювала свою господарську діяльність з метою одержання прибутку, як госпрозрахункова установа, на підставі рішення органу управління майном з 2019 року ліквідується шляхом припинення юридичної особи без правонаступника та на неї не поширюється положення Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України». Вважає безпідставним також твердження представника Установи щодо поширення дії положень Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» на майно Установи, оскільки Установа «28 Управління начальника робіт» не входить до складу Державного концерну «Укроборонпром», до того ж, підприємство ліквідується з 2019 року і не веде господарську діяльність».

В судовому засіданні представник заявника - адвокат Кириленко О.М. вимоги скарги підтримав, просив скаргу задовольнити в повному обсязі.

Головний державний виконавець Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лебедєва Л.Ю. проти задоволення скарги заперечувала.

Стягувач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні проти скарги заперечували, просили суд залишити скаргу без задоволення.

З`ясувавши доводи та аргументи учасників, обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, дослідивши наявні у справі докази, суд прийшов до висновку що у задоволенні скарги необхідно відмовити з огляду на таке.

Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лебедєвою Л.Ю. від 24 лютого 2025 року відкрито виконавче провадження №77278329 з примусового виконання виконавчого листа №752/6654/23, виданого 13 лютого 2025 року Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення з Установи «28 Управління начальника робіт» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03.08.2019 року по 17.02.2021 року в розмірі 285002,028 грн, а також середнього заробітку за затримку виконання рішень за період з 18.02.2021 року по 12.10.2014 року в сумі 119303,28 грн, а всього 404305,56 грн.

24 лютого 2025 року головним державним виконавцем Лебедєвою Л.Ю. винесено постанову про арешт коштів боржника.

20 березня 2025 року головним державним виконавцем Лебедєвою Л.Ю. винесено постанову про розшук майна боржника, в тому числі автомобіля SUBARU FORESTER, р.н. НОМЕР_1 .

Постановою від 20 березня 2025 року головним державним виконавцем Солом`янського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Туром А.О. описано та арештовано майно боржника, а саме: автомобіль SUBARU FORESTER, 2003 року випуску, зеленого кольору, номерний знак НОМЕР_1 .

20 березня 2025 року автомобіль SUBARU FORESTER, 2003 року випуску, зеленого кольору, номерний знак НОМЕР_1 згідно акту приймання передавання майна на відповідальне зберігання від 20 березня 2025 року передано Державному підприємству «СЕТАМ».

07 квітня 2025 року представник Установи «28 Управління Начальника Робіт» - адвокат Кириленко О.М. подав до Солом`янського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву, в якій просив невідкладно вчинити всі необхідні процесуальні дії щодо повернення транспортного засобу законному володільцю, а також приведення дій державного виконавця у відповідність до положень чинного законодавства, покликаючись на те, що автомобіль не може бути примусово вилучений та реалізований.

Листом головного державного виконавця Солом`янського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лебедєвої Л.Ю. №69660 від 17 квітня 2025 року Установу «28 Управління Начальника Робіт» було повідомлено, що у разі надання підтвердження про включення Установи «28 Управління Начальника Робіт» до переліку підприємств оборонно-промислового комплексу подальші дії будуть організовані відповідно до вимог закону.

Звернувшись до суду із даною скаргою, заявник просить визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Лебедєвої Л.Ю. щодо неповернення вилученого транспортного засобу, покликаючись на те, що вказаний автомобіль має статус державного (військового) майна, оскільки фактично закріплений на праві повного господарського відання за Установою та підпадає під положення Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна».

Статтею 447-1 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч. 1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки; 6) невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після одержання відповідного звернення від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, cтвореного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", вчинити дії щодо зняття арешту з майна, щодо якого було здійснено заходи із заміни майна, передбачені статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Згідно п.6, 7 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

- накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

- накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; (пункти 6,7 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно положень ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Положеннями частини 5 статті 19 вищевказаного Закону передбачено, що боржник зобов`язаний:

1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;

3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;

4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини;

5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця;

6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно положень ч.1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною другою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно ч.3-4 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Відповідно до ч.5 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріал стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди, ідентифікатор закінченого будівництвом об`єкта (для об`єктів, яким присвоєно ідентифікатор до проведення опису); 3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо; 4) якщо опису підлягає об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості - ідентифікатор об`єкта будівництва (закінченого будівництвом об`єкта) (для об`єктів, яким присвоєно ідентифікатор до проведення опису). Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений виконавцем, але не раніше ніж через п`ять робочих днів після накладення арешту. Продукти та інші речі, що швидко псуються, вилучаються і передаються для продажу негайно після накладення арешту (частина 7 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Нормами частини 1 статті 58 вищевказаного Закону передбачено, що майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання).

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, згідно положень ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Так, заявник, звернувшись до суду з даною скаргою просить визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Лебедєвої Л.Ю., яка полягає у неповерненні вилученого транспортного засобу марки SUBARU FORESTER, д.н.з. НОМЕР_1 , зазначаючи при цьому, що вказаний транспортний засіб не може бути примусово реалізований, у зв`язку з чим майно підлягає негайному поверненню його законному володільцю, тобто Установі «28 УНА».

Разом з тим представником скаржника не зазначено, яка саме норма закону порушена виконавцем.

У заяві від 07 квітня 2025 року, надісланій на адресу Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), адвокат Кириленко О., в інтересах Установи «28 УНР», просив невідкладно вчинити всі необхідні процесуальні дії щодо повернення ТЗ законному володільцю, а також привести дії державного виконавця у відповідність до положень чинного законодавства, однак не зазначив, на якій правовій підставі автомобіль підлягає поверненню Установі «28 УНА», адже арешт на майно не скасований, а автомобіль передано на зберігання ДК «Сетам».

Відтак, за відсутності не скасованого арешту та опису транспортного засобу у державного виконавця були відсутні підстави для повернення транспортного засобу боржнику.

При цьому суд зауважує, що боржник не звертався зі скаргою про зняття арешту майна ні до суду, ні до начальника Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в порядку ч.3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також судом не встановлено підстав для зняття арешту з майна державним виконавцем у порядку ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 3 статті 451 ЦПК України передбачено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи, що вищевикладене, судом не встановлено протиправності бездіяльності державного виконавця щодо неповернення вилученого транспортного засобу, а тому наявні підстави для відмови у задоволенні скарги.

Керуючись статтями 2,76-81, 258-260, 268, 273, 447-453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги Установи «28 Управління Начальника Робіт» на бездіяльність головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лебедєвої Людмили Юріївни, стягувач - ОСОБА_1 , - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (ч.2 ст.261 ЦПК України).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч.1 ст.355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення (ч.1 ст.354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Повну ухвалу складено 21 січня 2026 року.

Суддя Солом`янського районного

суду міста Києва Н.М. Аксьонова