ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 642/1547/23
Номер провадження 22-ц/818/152/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді (судді-доповідача) Мальованого Ю.М.,

суддів Маміної О.В., Яцини В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15 травня 2024 року в складі судді Петрової Н.М. у справі № 642/1547/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 08 квітня 2008 року. Відповідач при підписанні анкети - заяви підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Отже, підписанням заяви між сторонами у відповідності до статті 634 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (стаття 1066 ЦК України) та кредитного договору (стаття 1054 ЦК України). Також 08 квітня 2008 року була підписана довідка про умови кредитування.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 37 000,00 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість за кредитом, яка станом на 13 лютого 2023 року складає 31 314,06 грн, з яких: 25 850,72 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5463,34 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 29 квітня 2008 року в розмірі 31 314,06 грн станом на 13 лютого 2023 року, а також 2684,00 грн судового збору.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23 травня 2023 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 29 квітня 2008 року в сумі 31 314,06 грн, що складається із заборгованості за кредитом в сумі 25 850,72 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 5463,34 грн, а також судові витрати в сумі 2684,00 грн.

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення - задоволено, заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 травня 2023 року скасовано та призначено справу до розгляду.

18 січня 2024 року до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н в розмірі 27 518,06 грн, з яких 25 850,72 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1667,34 грн - заборгованість за простроченими відсотками, а також понесені судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 15 травня 2024 року позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 квітня 2008 року у розмірі 27 518,06 грн, яка складається з: 25 850,72 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 1667,34 грн - заборгованості за простроченими відсотками; а також судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що у відповідача перед банком утворилась заборгованість зі сплати тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, підтверджена належними доказами, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача в повному обсязі.

26 червня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при зверненні до суду позивач стверджував, що заява була підписана саме 29 квітня 2008 року, але будь-яких документів з вказаною датою матеріали справи не містять, лише заяву від 08 квітня 2008 року. У заяві та довідці вказані лише кредитний ліміт та процентна ставка 2,5%, комісії за зняття готівки, надання виписки та безготівковий платіж в системі internet-banking. Сторони не досягли письмової згоди щодо відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить його підпису, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами. Процентна ставка за договором неодноразово змінювалась без повідомлення його про це, що не відповідає умовам укладеного договору. Банком надано до суду декілька виписок, які відрізняються за описом операцій. Позивачем нараховувалась комісія у завищеному розмірі, зокрема, за зняття готівки. З наданих позивачем розрахунків і виписок вбачається, що розмір заборгованості за кредитним договором визначено з урахуванням неустойки, комісії за обслуговування (членські внески), а також процентів відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, які нараховані згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а тому ці розрахунки, як і виписки, не є належним доказом щодо розміру коштів, які фактично отримані позичальником, та його заборгованості.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15 травня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 21 том 1).

У заяві вказано про видачу кредитної картки «Універсальна» у гривні зі строком дії до 04/11, розмір кредитного ліміту 5000,00 грн, базова процентна ставка 2,5% на місяць з розрахунку 360 днів на рік.

Також у заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами банку», які були надані йому для ознайомлення в письмову вигляді.

У розділі заяви «відмітки банку» вказано номер картки: НОМЕР_1 , дата відкриття рахунку 29 квітня 2008 року, дата видачі картки та пін-коду 06 травня 2008 року (а.с. 21 зворот).

До кредитного договору Банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна GOLD» від 08 квітня 2008 року яка підписана ОСОБА_1 (а.с. 22 том 1).

Зі змісту довідки вбачається, що пільговий період (нарахування відсотків здійснюється по ставці 0,01% річних) 30 днів щодо кожної витрати; річне обслуговування 375,00 грн, яке списується з першою витратою по картці, базова % ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році) - 2,5 %, комісія за кредитне обслуговування (щомісячна) - немає, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн та не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним, а також передбачено комісію за зняття готівки: в банкоматах та пунктах видачі готівки ПриватБанку 3% від суми операції, в банкоматах інших банків України 3% + 5 грн, у закордонних банкоматах 3% + 15 грн, процентна ставка на місяць на суму простроченої заборгованості 5,0%, вартість надання виписки по картці у відділенні банку 2 грн, комісія за отримання балансу на чек у банкоматах ПриватБанку (окрім чека операції зняття готівки) 0,10 грн, комісія за безготівковий платіж у системі інтернет-банкінгу Приват24 2% від суми операції (а.с. 22 том 1).

14 березня 2022 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 60-71 том 2).

Також 14 березня 2022 року ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, однак інформація, вказана у ньому, зберігає чинність та є актуальною лише до 29 березня 2022 року (а.с. 23-27 том 1).

З довідки, наданої АТ КБ «ПриватБанк», вбачається, що між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір б/н, за яким було надано кредитні картки: 23 квітня 2008 року картка Gold credit № НОМЕР_1 з терміном дії - 04/14; 01 квітня 2014 року картка Універсальна Gold № НОМЕР_2 з терміном дії - 11/17; 14 вересня 2017 року картка Універсальна World № НОМЕР_3 з терміном дії 07/21; 14 березня 2022 року картка Універсальна Gold № НОМЕР_4 з терміном дії - 07/23 (а.с. 19 том 1).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), вбачається, що 23 квітня 2008 року йому відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт 5000,00 грн, який в подальшому неодноразово змінювався, зокрема, 03 жовтня 2018 року становив 37 000,00 грн, з 08 жовтня 2020 року - 0 (а.с. 20 том 1).

З наданого до суду розрахунку заборгованості за договором б/н від 29 квітня 2008 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 станом на 07 січня 2024 року склала 27 518,06 грн, з яких 25 850,72 грн - заборгованість за кредитом, 1667,34 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 2-18 том 2).

Також банком надано виписки по рахунку ОСОБА_1 за договором б/н за період 23 квітня 2008 року - 14 лютого 2023 року (а.с. 47-75 том 1), за період з 29 квітня 2008 року по 13 лютого 2023 року (а.с. 158-184, 187-213 том 1), за період з 01 січня 1999 року по 02 січня 2024 року (за текстом виписки перша дата 07 травня 2008 року, остання - 04 серпня 2023 року). З останньої виписки вбачається, що загальна сума витрат склала 840 628,12 грн, надходжень 813 110,06 грн, баланс на кінець періоду - 27 518,06 грн (а.с. 28-53 том 2).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Матеріали справи свідчать про те, що отримавши від банку кошти в кредит в порушення умов виконання кредитного договору ОСОБА_1 свої зобов`язання з повернення кредиту належним чином не виконав.

ОСОБА_1 отримував кредитні кошти, неодноразово отримував кредитні картки, користувався ними та протягом тривалого періоду часу частково виконував зобов`язання щодо повернення коштів, що підтверджується розрахунком заборгованості та виписками, наданими банком до суду першої інстанції.

Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, що свідчить про порушення його прав, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, тобто він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитом.

Однак, колегія суддів не може погодитись з розміром такої заборгованості, виходячи з наступного.

У заяві позичальника та довідці про умови кредитування від 08 квітня 2008 року вказана базова процентна ставка - 2,5% на місяць з розрахунку 360 днів у році, тобто 30% на рік (а.с. 21-22 том 1).

Враховуючи те, що зазначеними заявою та довідкою, які підписані відповідачем, визначено розмір відсотків за користування кредитом, то саме за такою ставкою вони підлягають стягненню.

Зазначене відповідає висновкам щодо необхідності врахування довідки про умови кредитування при визначенні розміру заборгованості за відсотками за користування кредитом, які викладені у постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 382/327/18-ц, провадження № 61-21994 св 19, від 14 квітня 2021 року у справі № 342/1330/18, провадження № 61-2042св20, від 26 травня 2021 року у справі № 549/493/19, провадження № 61-7083св20, від 09 червня 2021 року у справі № 552/6545/19, провадження № 61-6376св20, від 07 липня 2021 року у справі № 205/1012/20, провадження № 61-4св21, від 12 травня 2022 року у справі № 175/2871/21, провадження № 61-20946св21, від 31 травня 2022 року у справі № 366/3214/19, провадження № 61-16749св21.

Разом з тим, визначений позивачем розмір заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 1667,34 грн суперечить умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді.

Так, під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 30,00 % на рік, яка, як вбачається із наданого банком розрахунку у подальшому була неодноразово змінена: з 01 квітня 2013 року - 27,6%, з 01 вересня 2014 року - 32,4%, з 01 квітня 2015 року - 42% (3,5% на місяць), з 01 серпня 2020 року - 40,8% (3,4% на місяць), з 01 по 31 березня 2022 року - 0, з 01 квітня 2022 року по 31 серпня 2022 року - 20,4 % (1,7% на місяць), з 01 вересня 2022 року по 31 січня 2023 року - 40,8% (3,4% на місяць).

Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України у редакції на час укладення договору було передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути

збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

У подальшому до вказаної статті внесено зміни та передбачено згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений частинами 4-6 ст. 1056-1 ЦК України. Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.

Однак, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України 11 жовтня 2017 року по справі № 6-1374цс17 у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такої ж позиції притримується Верховний Суд в своїй постанові від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.

Проте доказів повідомлення боржника про підвищення розміру процентної ставки позивачем не надано.

Заява про приєднання до Умов та правил надання послуг підписана відповідачем 08 квітня 2008 року.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме ті Умови та правила надання банківських послуг, які містяться у матеріалах справи, розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву від 08 квітня 2008 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути також не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено постановою Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду надала правовий висновок про те, що Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З урахуванням наведеного, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк».

Також позивачем долучено паспорт споживчого кредиту (роздруківку з інформацією про деякі умови кредитування), підписаний відповідачем, в якому визначено, зокрема, процентна ставка у межах пільгового періоду процентів річних, процентна ставка за межами пільгового періоду процентів річних, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, розмір пені, штрафів.

При цьому, необхідно зазначити, що термін «паспорт споживчого кредиту» вживається у Законі України «Про споживче кредитування» лише в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин). З огляду на ці норми закону паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13).

Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай, правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 (провадження №61-14545сво20).

Крім того, паспорт споживчого кредиту підписаний 14 березня 2022 року, тобто значно пізніше підписання анкети-заяви від 08 квітня 2008 року, та інформація в паспорті зберігає чинність та є актуальною лише до 29 березня 2022 року.

За наведених обставин, паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит.

Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про зміну відсоткової ставки за користування кредитними коштами, надані банком паспорт споживчого кредиту та Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Матеріали справи свідчать про те, що базова ставка за процентами за користування кредитними коштами, зазначена у заяві та довідці, становить 2,5 % на місяць (30% на рік), проте згідно розрахунку заборгованості позивачем нараховувались відсотки як у передбаченому розмірі, так і у підвищеному розмірі.

При цьому, банк не надав до суду жодного належного доказу узгодження сторонами процентної ставки на рівні, вищому ніж 30% річних, та підстав її підвищення, а також не надано жодного доказу сповіщення відповідача про збільшення процентної ставки, що є прямим порушенням вимог ст. 1056-1 ЦК України.

Належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та не встановив, чи належним чином був повідомлений позичальник про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом, а тому дійшов передчасного висновку про стягнення збільшеної процентної ставки за користування кредитом.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що прострочена заборгованість виникла з 01 серпня 2022 року. З 01 лютого 2023 року банк не нараховував відсотки.

Таким чином, заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитним коштами має бути розрахована за період з 01 серпня 2022 року по 31 січня 2023 року лише за первісною відсотковою ставкою, визначеною у заяві та довідці про умови кредитування, а саме 30 % із розрахунку 360 днів у році, тобто 0,083% на день, що становитиме 25 850,72 грн * 0,083% * 184 дні = 3947,92 грн.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц, провадження № 61-47353св18.

Водночас, враховуючи, що протягом вказаного періоду на рахунок відповідача внесено загалом 4094,50 грн, слід дійти висновку, що заборгованість за процентами відсутня, адже повністю погашена, а переплата в розмірі 146,58 грн (4094,50 - 3947,92) підлягає зарахуванню на погашення тіла кредиту.

Крім того, із виписки за договором № б/н за період з 01 січня 1999 року по 02 січня 2024 року (в самій виписці першою зазначеною датою є 07 травня 2008 року, останньою 04 серпня 2023 року), в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, вбачається, що за вказаний період усього надходжень було 813 110,06 грн, усього витрачено: 840 628,12 грн, баланс на кінець періоду становить: - 27 518,06 грн (а.с. 28-53 том 2).

Частину із сплачених коштів банком, а саме 2510,00 грн, безпідставно було спрямовано на погашення комісії за обслуговування (членський внесок) та штрафів, між тим, заява та довідка про умови кредитування від 08 квітня 2008 року не містять визначення домовленості сторін про сплату такої щомісячної комісії і штрафів.

Судова колегія вважає неправомірним та безпідставним списання банком внесених боржником коштів на погашення кредиту в рахунок погашення комісії (членських внесків) і штрафів, та вважає правильним зарахування цих коштів на погашення тіла кредиту. Отже, стягненню підлягає сума в розмірі 23 194,24 грн (25 850,72 грн - 146,48 грн переплати за процентами - 2510,00 грн комісії і штрафи), тобто, різниця між фактично витраченими коштами та внесеними коштами в межах кредитного ліміту.

Згідно підпунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильне застосування судом першої інстанції вищенаведених норм матеріального права призвело до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що банк у позовній заяві вказав, що заява була підписана ним 29 квітня 2008 року, однак він підписав лише заяву від 08 квітня 2008 року, судова колегія не бере до уваги, оскільки банком вказано дату договору 29 квітня 2008 року як дату відкриття рахунку, що зазначена в анкеті-заяві від 08 квітня 2008 року (а.с. 21 зворот том 1).

Посилання ОСОБА_1 на те, що банком надано до суду декілька виписок, які відрізняються за описом операцій, вищевказані висновки не спростовують, оскільки різний опис операцій не вплинув на загальний розмір заборгованості.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що йому нараховувалась комісія у завищеному розмірі, зокрема, за зняття готівки, судова колегія також вважає безпідставними, оскільки він знімав готівку у різних банкоматах, та інші банки не позбавлені права також стягувати комісію за користування банкоматами.

З урахуванням викладених обставин справи оскаржуване рішення суду підлягає зміні зі зменшенням суми заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь банку, з 27 518,06 грн до 23 194,24 грн.

Частинами 1, 10, 13 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн (а.с. 46 том 1). Оскільки його позов задоволено частково, на 84,29 %, то позивач має право на відшкодування сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам у сумі 2262,34 грн (2684,00*84,29%).

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 3220,80 грн (а.с. 140 том 2). Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково, з позивача на його користь підлягає стягненню пропорційно незадоволених позовних вимог - 505,99 грн (3220,80*15,71%).

Шляхом взаємозаліку зазначених сум з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1756,35 грн (2262,34 - 505,99).

Таким чином, рішення суду в частині стягнення судових витрат також підлягає зміні зі зменшенням суми стягнутого з відповідача на користь позивача судового збору з 2684,00 грн до 1756,35 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15 травня 2024 року - змінити, зменшивши розмір заборгованості за кредитним договором № б/н від 29 квітня 2008 року, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ), з 27 518,06 грн до 23 194 (двадцять три тисячі сто дев`яносто чотири) грн 24 коп, а також судового збору з 2684,00 грн до 1756 грн (одна тисяча семисот п`ятдесят шість грн) 35 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 січня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина