Провадження № 2/752/8717/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

29 грудня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Машкевич К.В., за участю секретаря - Зінченка Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідачки 30 762, 07 грн заборгованості за договорами про споживчий кредит.

Посилається в позові на те, що 01 листопада між товариством та відповідачкою був укладений Договір про споживчий кредит № 102245043 строком на 345 днів.

За умовами пунктів 1.2-1.4 договору сума кредиту становить 17 000, 00 грн, який мав погашатися відповідно до графіка.

Грошові кошти були перераховані на рахунок відповідачки з використанням кредитної картки НОМЕР_1 .

Згідно з пунктом 1.5.1 договору сума комісії становить 1 700, 00 грн, яка сплачується одноразово в момент видачі кредиту.

Банк свої зобов`язання за умовами договору виконав.

У свою чергу відповідачка перестала виконувати умови договору, кредитні кошти не повернуті, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 27 954, 07 грн, з яких:

- 15 980, 00 грн - заборгованість за кредитом;

- 11 974, 07 грн - заборгованість за відсотками.

Крім того, 16 грудня 2024 року між товариством та відповідачкою був укладений Договір про споживчий кредит № 5868952 строком на 345 днів.

За умовами пунктів 1.2-1.4 договору сума кредиту становить 2 808, 00 грн, який мав погашатися відповідно до графіка.

Банк свої зобов`язання за умовами договору виконав.

У свою чергу відповідачка умови договору не виконала, кредит не погасила, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 2 808, 00 грн.

Виходячи з цього, невиконання відповідачкою умов договорів, просить задовольнити позов.

Позов був зареєстрований судом 16 липня 2025 року та відповідно до статті 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 22 липня 2025 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Згідно зі статтею 178 ЦПК України відповідачці був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву.

01 серпня 2025 року відповідачка подала відзив, яким проти позову заперечує.

Посилається на те, що умови договору є непрозорими та несправедливими, оскільки позивач не надав їй повного тексту кредитного договору, з якого можна було б чітко побачити умови кредитування, процентну ставку, порядок нарахування пені та штрафів.

Розмір штрафних санкцій є необґрунтованим, оскільки позивач не надав детального розрахунку суми борги, а в період дії воєнного стану нарахування штрафних санкцій не здійснюється.

Вона не має доступу до особистого кабінету споживача та не може перевірити або підтвердити нараховану заборгованість.

Не виключено, що її персональні дані могли бути використані без її згоди для оформлення позики.

Крім того, позивач не надав доказів отримання нею грошових коштів та не підтвердив законність нарахувань.

Просить у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з частиною 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Судом встановлено, що 01 листопада між сторонами був укладений Договір про споживчий кредит № 102245043 строком на 345 днів.

За умовами пунктів 1.2-1.4 договору сума кредиту становить 17 000, 00 грн, який мав погашатися відповідно до графіка.

Грошові кошти були перераховані на рахунок відповідачки з використанням кредитної картки НОМЕР_1 .

В зв`язку з невиконанням відповідачкою умов договору утворилася заборгованість у розмірі 27 954, 07 грн, з яких:

- 15 980, 00 грн - заборгованість за кредитом;

- 11 974, 07 грн - заборгованість за відсотками.

16 грудня 2024 року між товариством та відповідачкою був укладений Договір про споживчий кредит № 5868952 строком на 345 днів.

За умовами пунктів 1.2-1.4 договору сума кредиту становить 2 808, 00 грн.

Грошові кошти були перераховані на рахунок відповідачки з використанням кредитної картки.

Відповідачка умови договору не виконала, кредит не погасила, заборгованість становить 2 808. 00 грн.

( а.с. 12 - 35 )

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 207 цього кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

За змістом частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктами 6, 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність,що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Згідно з частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За змістом частини 8 статті 11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

Судом встановлено, що договори між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису.

При цьому відповідачка через особистий кабінет на веб-сайті подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого відповідачці за допомогою засобів зв`язку направлено одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який нею був використаний для підтвердження підписання кредитного договору.

Укладені між сторонами договори відповідають вимогам закону, підписані відповідачкою у порядку, визначеному Законом України « Про електронну комерцію», умови договорів з боку кредитодавця виконані, грошові кошти відповідачці надані.

В свою чергу, відповідачка умови договору не виконує, в зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Таким чином, уклавши договір на умовах, викладених у ньому, відповідачка, як позичальник, тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Що стосується тверджень відповідачки, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

Позивачем при зверненні до суду надані достатні докази укладення договорів в електронній формі та їх невиконання відповідачкою.

За змістом відзиву відповідачка не спростовує їх укладення, належність їй телефонного номера, зазначеного в заяві на отримання кредиту, з використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитного договору, та належності їй банківської карти, номер якої також зазначений у заяві, на яку перераховувалися кошти.

Натомість покладає цей обов`язок на позивача.

Доведення вказаних обставин, відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, є процесуальним обов`язком відповідачки.

Це узгоджується з усталеною судовою практикою в даній категорії справ, в тому числі в постановах Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20, від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 та інших.

Крім того, пеня та штраф за невиконання умов договорів позивачем не нараховувалася.

При вирішенні спору суд також враховує наступне.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Суд звертає увагу на ту обставину, що відповідачка, заперечуючи проти позову, укладені договори не оспорює, отримання кредитних коштів не спростовує, посилаючись лише на ненадання доказів цьому позивачем.

Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин.

Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань.

Враховуючи викладене, один із основних принципів цивільного судочинства - принцип змагальності, суд приходить до висновку про доведеність пред`явлених позивачем вимог та їх задоволення.

Оцінюючи надані сторонами докази та заперечення, суд враховує, що відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням цього суд вважає вимоги позивача доведеними, а суму до стягнення підтвердженою належними та допустимими доказами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що 16 січня 2025 року позивачем був укладений Договір № 16012025 про надання правової допомоги з АО «Правовий курс».

Інтереси позивача в справі представляла адвокат Ушакевич М.П.

23 січня 2025року була укладена Додаткова угода до договору, якою сторони визначили суму витрат на правову допомогу в розмірі 7 100, 00 грн.

Актом приймання-передачі наданої правової допомоги від 30 червня 2025 року сторонами підтверджено надання правової допомоги, приведено найменування наданих послуг та проведення розрахунків.

( а.с. 39 - 48 )

Статтею 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову.

З точки зору частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у додатковій постановіВеликої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15, зазначивши, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

В відзиві на позов відповідачка заперечень проти розміру витрат на правничу допомогу не висловлювала, співмірності цих витрат не спростовувала.

Враховуючи викладене вище, предмет спору сторін та складність справи, характер та обсяг виконаної роботи адвокатом, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд приходить до висновку про стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір при зверненні до суду.

Керуючись статтями 3, 6, 15, 16, 204, 205, 207, 525-526, 610, 611, 626- 629, 633, ч.1 ст.634, 639, 1048, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комимерцію», статтями 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» 17 788, 00 грн заборгованості та 11 974, 07 грн процентів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» 2 422, 40 грн судового збору та 7 100, 00 грн витрат на правову допомогу.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», адреса: 04107 м. Київ вул. Багговутівська, 17-21, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: К.В.Машкевич