Справа № 215/4406/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого, судді - Демиденка Ю.Ю.

за участю: секретаря - Мироненко А.О.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,-

УСТАНОВИВ:

29.05.2025 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даною позовною заявою.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 вказує, що у 2002 році за усною домовленістю з ОСОБА_2 придбала за 900 доларів США належне йому домоволодіння АДРЕСА_1 , про що між ними була складена відповідна письмова розписка. В свою чергу, ОСОБА_2 зобов`язався підготувати документи необхідні для нотаріального оформлення договору купівлі-продажу домоволодіння, але через брак коштів свої зобов`язання не виконав, а ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер. При цьому, позивач ОСОБА_1 та члени її сім`ї з 30.09.2002 року зареєстровані та проживають в домоволодінні АДРЕСА_1 , тобто більше 20 років добросовісно та відкрито користується ним, сплачує за комунальні послуги.

На підставі викладеного, позивач ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на домоволодіння АДРЕСА_1 .

25.06.2025 представником відповідача наданий відзив на позовну заяву, в якому вони просять відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки: позивачем не надано доказів на підтвердження обставини відкритого, безперервного 10-річного володіння майном; позов про визнання права власності за набувальною давністю не може заявляти особа, яка знає власника майна та за його волею володіє цим майном; обґрунтування набувальної давності купівлею нерухомого майна по розписці, не оформленням договору купівлі-продажу нерухомого майна в порядку передбаченому законодавством України, є неналежним способом захисту майнових прав і не є підставою для визнання права власності за набувальною давністю (а.с.24-27).

15.07.2025 позивачем надана відповідь на відзив на позовну заяву в якому вона вказує, що право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі так і на майно, яке належить на праві власності іншій особі. З позовної заяви та доданих до неї документів чітко вбачається, що з 30.09.2002 вона з сім`єю зареєстрована та проживає у спірному домоволодінні, а тому нею доведено наявність сукупності обставин необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, а саме: добросовісність заволодіння чужим майном; відкритись володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю (а.с.30-31).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, надала аналогічні пояснення, що викладені в позовній заяві. Крім того, позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні відмовилась від доданих до позовної заяви клопотань про витребування доказів.

Заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву представником відповідача не надані.

Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.8).

За усною домовленістю позивач ОСОБА_1 за 900 доларів США придбала у ОСОБА_2 належне йому домоволодіння АДРЕСА_1 , про що між ними була складена відповідна письмова розписка (а.с.7), у зв`язку з чим вона засилилась до будинку, 30.09.2002 зареєструвала своє місце проживання за вказаною адресою (а.с.4) та з того моменту по теперішній час продовжує постійно проживати у спірному домоволодінні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с.6), а тому позивач позбавлена можливості нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу спірного домоволодіння.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішеннямсуду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом.

Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Ухилення від нотаріального посвідчення, навіть через відсутність коштів, саме по собі не робить недійсний договір дійсним або не створює підстав для набуття права власності за давністю.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац другий частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних вище тобто передбачених чинним законодавством умов у їх сукупності.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави.

Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Враховуючи викладене, суд вважає позовну вимогу ОСОБА_1 необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позову - на позивач.

Оскільки, позивачу ОСОБА_1 відмовлено в позові, понесені нею судові витрати залишаються за її рахунок

Керуючись ст.ст.12, 13, 133, 141, 142, 206 ч.4, 247 ч.2, 263-267, 273, 274 ч.4 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю - відмовити.

Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційну скаргу безпосередньо в Дніпровський апеляційний суд.

Повне рішення складено та проголошено 29.12.2025.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради, , адреса: Дніпропетровська обл., Криворізький р-н., м. Кривий Ріг, вул. Антона Ігнатченка, 1а.

СУДДЯ: