Справа № 450/5329/24 Провадження № 2/450/779/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2025 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Данилів Є.О.

при секретарі Хохолик О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про предмет спору: усунення перешкод в користуванні майном,-

стислий виклад позиції позивача та відповідача:

підстава позову (позиція позивача): позивачка ОСОБА_1 є одноособовим власником будинку АДРЕСА_1 . Позивачка є особою з інвалідністю довічно. Частину свого часу позивачка зі своїм чоловіком Мауріціо Теста проводить за межами України, а частину часу намагається проводити в Україні, проживаючи з чоловіком в належному їй вищезгаданому будинку. У позивачки є доросла донька ОСОБА_3 , яка проживає окремо за межами України. ОСОБА_3 та Відповідач ОСОБА_4 мають двох спільних дітей (онучок позивачки), які вже є повнолітні. ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 не перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі. Позивачка надала згоду на проживання в її будинку своїх онучок. Однак, у лютому 2022 році в будинок позивачки без будь-яких підстав самовільно вселився відповідач ОСОБА_4 , який без згоди на те позивачки мешкає в її будинку зі своїми вже повнолітніми доньками. Відповідач чинить перешкоди самій позивачці в користуванні належним їй будинком. На підставі наведеного позивачка просить усунути їй перешкоди в користуванні будинком, шляхом виселення ОСОБА_4 ..

Позиція відповідача: відповідач повідомлявся про судовий розгляд шляхом направлення поштової кореспонденції.

31.01.2025 року відповідач отримав ухвалу суду від 07.01.2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

03.03.2025 року представник відповідача із пропуском встановленого процесуального строку направив до суду відзив на позовну заяву.

Протокольною ухвалою суду від 01.04.2025 року відмовлено у прийняті відзиву до матеріалів справи та повернуто такий відповідачу. При постановленні ухвали суд виходив з наступного.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (ст. 120 ЦПК України).

Статтею 126 ЦПК України встановлено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Згідно з ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Процесуальний строк - це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій. За загальним правилом метою встановлення строків є надання визначеності у реалізації суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків. З настанням або закінченням відповідного строку пов`язане виникнення, зміна чи припинення правовідносин. Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу ( пункти 6, 47, 48 Постанови ВП ВС від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20).

При цьому, в силу принципу диспозитивності на особу, що не вчинила вчасно відповідні процесуальні дії покладається ризик несприятливих наслідків такої бездіяльності, а наявність поважних підстав для невчинення відповідних дій має доводитись учасником в загальному порядку. Створення при цьому судом штучних умов, які б надавали одній зі сторін спору більш сприятливі умови для реалізації її процесуальних прав, виходить за межі повноважень суду, передбачених законодавством, та є порушенням статей 6, 19 Конституції України та принципу змагальності сторін.

Суд констатує, що відзив відповідача не містить клопотання про продовження чи поновлення процесуального строку його подання. Окремим документом таке клопотання також не було заявлено. Будь-яких причин несвоєчасного подання відзиву відповідач не навів.

Враховуючи подану представником позивачки заяву про розгляд справи за їх відсутності, неявку відповідача та його представника в судове засідання, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

07.01.2025 року судом постановлена ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

01.04.2025 року судом постановлена ухвала про витребування у відділу поліції № 3 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області матеріалів досудового розслідування, дослідчої перевірки, єдиного обліку тощо за зверненнями ОСОБА_1 , що мали місце в жовтні 2023 року, 15 вересня 2024 року, 26 вересня 2024 року.

21.05.2025 року представником позивача подано клопотання про долучення доказів документів, отриманих від Відділу поліції № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області на адвокатський запит та аудіозаписів за участю Відповідача ОСОБА_5 .

Суд на підставі позовної заяви, а також долучених письмових доказів, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 є одноособовим власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 Позивачка є особою з інвалідністю довічно.

Донька позивачки ОСОБА_3 та Відповідач ОСОБА_4 мають двох повнолітніх дітей (онучок позивачки). ОСОБА_3 та Відповідач ОСОБА_4 не перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі. Позивачка не заперечувала проти проживання в її будинку онучок.

У 2022 році в будинок позивачки вселився Відповідач ОСОБА_4 .

На підставі наявних в матеріалах справи доказів суд встановив існування значної кількості конфліктів між позивачкою та особами, які мешкають у належному їй одноособово на праві приватної власності будинку.

Так, 08.11.2022 року між відповідачем та позивачкою в будинку позивачки виник конфлікт, в ході якого позивачкою отримано легкі тілесні ушкодження. Внаслідок цього позивачка змушена була провести ніч в готелі, а відповідач натомість залишався в будинку позивачки. Згідно довідки чергового лікаря травматологічного пункту від 09.11.2022 року у позивачки було діагностовано забій І пальця правої кисті. За даним фактом за зверненням позивачки до Відділу поліції № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області було зареєстровано кримінальне провадження, про що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 0000265 від 12.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Висновком судово-медичної експертизи № 223/2022 підтверджено наявність у ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень, які могли виникнути 08.11.2022 року. Будучи допитам в якості свідка у цьому провадженні, ОСОБА_2 не заперечив свого перебування в будинку позивачки та існування конфліктної ситуації із нею. Постановою дізнавача СД Відділу поліції № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області від 18.11.2022 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 закрито, а матеріали провадження виділено для притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 173-3 КУпАП (домашнє насильство).

В вересні-листопаді 2023 року між відповідачем та позивачкою в будинку позивачки виникали чергові конфлікти. З даного приводу позивачка знову зверталась до Відділу поліції № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області із заявами про вчинення відповідачем протиправних дій.

15.09.2024 року між відповідачем та позивачкою, а також її чоловіком ОСОБА_6 в будинку позивачки вкотре виник конфлікт з приводу користування будинком. В ході конфлікту відповідач ОСОБА_4 , знаходячись в будинку позивачки, яка є одноосібним власником, заборонив їй та її чоловікові входити в будинок, нецензурно виражаючись в їх сторону. У зв`язку з цим 15.09.2024 року позивачка зверталась до поліції з екстреним викликом за номером 102, з приводу чого СД Відділу поліції № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області проводилась перевірка.

26.09.2024 року позивачка знову зверталась до Відділу поліції № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області з приводу конфліктів із відповідачем. 26.09.2024 року позивачка знову була вимушена винайняти кімнату в готелі для проживання. Натомість відповідач продовжував залишатись в будинку позивачки.

Судом досліджено надані позивачкою аудіо записи, з яких встановлено, що на запитання позивачки відповідач стверджує, що знаходиться тут (в будинку) зі своїми дітьми (повнолітніми), наполягаючи, що буде і надалі знаходитись в будинку. Також судом констатовано, що на звукозаписах відповідач вимагає не заходити в будинок та висловлюється нецензурною лексикою.

Суд також встановив, що відповідач ОСОБА_2 має у приватній власності житло, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини першої статті 316, частини першої статті 317 та частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У розумінні приписів наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем є та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17, у якій викладено правові позиції щодо застосування норм Цивільного та Житлового кодексів, що стосуються усунення перешкод у користуванні житлом.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах права позивачки, як власниці житлового будинку, захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Нормами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Великою Палатою Верховного Суду у цій постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 також зазначено про необхідність вирішити питання про співвідношення і застосування статей 391, 395, 405, 406 ЦК України та статей 64, 150 та 156 ЖК УРСР.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника житла користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї.

Суд констатував, що відповідач ніколи не був членом сім`ї позивачки, а позивачка ніколи не давала згоди на вселення відповідача в будинок. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення його порушеного права власності від будь-яких осіб, будь-яким передбаченим законом способом. Визначальним для захисту такого права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду: від 17 квітня 2024 року у справі № 553/1602/21 саме по собі подання позову про усунення перешкод у користуванні житлом та заперечення відповідача проти його задоволення свідчить про порушення права.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем в суді було доведено письмовими доказами факти неодноразового перебування відповідача в житлі позивача, що за своїм характером дає підстави стверджувати про його регулярне або постійне проживання в спірному будинку. Будь-яких доказів протилежного на спростування цих фактичних обставин справи відповідач не надав, хоча в силу положень статей 12,81 ЦПК України це було його процесуальним обов`язком.

Враховуючи наведене вище,оскільки відповідачем системно продовж чотирьох років чиняться перешкоди позивачці у користуванні належним їй одноособово на праві приватної власності будинком, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому слід усунути їй перешкоди в користуванні будинком, шляхом виселення відповідача.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.2,10, 12, 141,247, 258, 259,263-265, 274-279,280-282 ЦПК України,

у х в а л и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 ,- задоволити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні будинком АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_4 із безпідставно займаного ним будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 969,00 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 28.10.2025 року

Учасники справи:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

СуддяЄ. О. Данилів