Справа № 166/1044/25 Головуючий у 1 інстанції: Фазан О. З.
Провадження № 22-ц/802/1379/25 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Федонюк С. Ю., Шевчук Л. Я.,

секретаря Прядуна Ю. В.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , законного представника, яка діє в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , законного представника, який діє в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_6 , стосовно якого застосовано заходи виховного характеру, про відшкодування моральної шкоди та витрат з надання професійної правничої допомоги адвоката особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 03 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , законний представник , яка діє в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 , у червні 2025 року звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_3 ,який є законним представником неповнолітнього відповідача ОСОБА_6 , про стягнення на її користь 150000 грн моральної шкоди,72000 грн судових витрат за надання професійної правової допомоги та судового збору .

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 13 лютого 2024 року біля 16:45 год. неповнолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні Ратнівського ліцею № 2 ім. М. Заліпи Ратнівської селищної ради, умисно спричинили тілесні ушкодження її неповнолітньому сину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зокрема, неповнолітній ОСОБА_7 завдав її неповнолітньому синові ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та паталогічної рухливості І ступеня 12 зуба і травматичного відлому емалі коронкової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 зубів без порушення цілісності пульпової камери.

27 лютого 2024 року за її заявою за даним фактом були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато здійснення досудового розслідування кримінального проступку.

У висновку експерта № 66 (додаткова) від 29.04.2024 року на підставі постанови, приймаючи дані наданої медичної документації, і із висновку експерта №61 від 24.04.2024 року на гр. ОСОБА_5 , 2009 року народження, з протоколу допиту свідка,лікаря-хірурга КНП Ратнівська ЦРЛ ОСОБА_8 від 29.04.2024, судово-медичний експерт ОСОБА_9 дійшов до наступних судово-медичних підсумків: «1.2.3.4.5. При проведенні судово-медичної експертизи в гр-на ОСОБА_5 , 2009 р.н. виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку; паталогічної рухливості І ступеня 12 зуба і травматичного відлому емалі коронкової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 зубів без порушення цілісності пульпової камери.

Дані тілесні ушкодження утворилися внаслідок травматичної дії тупого предмету (предметів) з обмеженою травмуючою поверхнею за механізмом - удар, можливо при обставинах вказаних в описовій частині постанови, внаслідок удару (руками, в мінімальній кількості двох травматичних дій.

Судово-медичних даних, що вищевказані ушкодження утворились при падінні з висоти власного зросту, немає.

Тілесні ушкодження у гр-на ОСОБА_5 , 2009 р.н., у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку по ступеню тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, терміном більше шість діб (п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, наказ № 6 МОЗ України від 17.01.1995).

Стверджує, що на підставі вищевикладеного ухвалою Ратнівського районного суду від 02.04.2025 справа №166/850/24 неповнолітнього ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, а саме застосовано примусові заходи виховного характеру.

Вказує, що станом на дату подання цивільного позову ОСОБА_5 продовжує лікування від фізіологічних та психологічних наслідків завданих йому тілесних ушкоджень і невідомо ще скільки витрат на лікування потрібно буде зробити в подальшому.

Враховуючи вимоги ст. ст. 23 , ч.1 ст. 1167 ЦК України, ч. 1 ст. 61, ч.1 ст. 128 КПК України, оцінює розмір морального відшкодування у 150000 грн.

Зазначає, що моральні страждання ОСОБА_5 полягають: у постійному душевному болю, у стражданнях, зумовлених погіршенням стану здоров`я ОСОБА_5 та необхідністю лікування.

Завдана відповідачем моральна шкода та негативні наслідки, які вона (шкода) спричинила, вимагають від неї та її неповнолітнього сина додаткових зусиль для організації його життя, а саме:зусиль для відновлення стану фізичного і душевного здоров`я, погіршеного в результаті протиправних дій відповідача; зусиль для відновлення нормальних стосунків з оточуючими людьми; додаткових зусиль для матеріального забезпечення її сім`ї; додаткових зусиль, спрямованих на судовий захист її порушених прав.

Окрім цього, розмір наданої їй професійної правничої допомоги у кримінальній справі становить 72 000 гривень.

Відповідно до договору (правової) правничої допомоги від 19.04.2024 з адвокатом Півень Г. В., сума правничої допомоги становить 42 000 грн. та з договором (правової) правничої допомоги адвоката Бондара Р. І. від 26.10.2024 №26/10/24/1 сума становить 30 000 грн.

З огляду на викладене, просить суд стягнути з відповідача на її користь 150000 гривень моральної шкоди, 72000 грн витрат з надання професійної правничої допомоги адвоката у кримінальній справі, судовий збір.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 03 жовтня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 , а в разі відсутності у нього майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі батьком ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , законного представника ,яка діє в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч ) гривень.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 , а в разі відсутності у нього майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі батьком ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , законного представника ,яка діє в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 201 ( двісті одна ) грн 87 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення є необ`єктивним, необґрунтованим та постановленим із грубим порушенням матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Панасюк І. І. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 02.04.2025 року, яка набрала законної сили 05.05.2025 року, визнано, що неповнолітній ОСОБА_6 учинив суспільно небезпечне діяння, що має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.126 КК України та застосовано до нього примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передачі неповнолітнього під нагляд батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк один рік.

Частинами 1, 6 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Із змісту ухвали Ратнівського районного суду від 02.04.2025 року у справі № 166/850/24 дії ОСОБА_6 перекваліфіковано з ч.1 ст. 125 КК України на ч.1 ст. 126 КК України та установлено, що ОСОБА_6 наніс удар стільцем ОСОБА_5 у ліву руку, завдавши останньому фізичного болю.

Таким чином, оскільки факт заподіяння відповідачем неповнолітнім ОСОБА_6 фізичного болю позивачу неповнолітньому ОСОБА_5 доведено вищезазначеною ухвалою суду, обставини заподіяння фізичного болю не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.п. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу чи мірою покарання за злочин (справа Мельниченко проти України).

Суд, в контексті спірних правовідносин звертає увагу на те, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд оцінює ступінь моральних страждань позивача, враховує короткочасність конфліктної ситуації, наявність психологічного стресу у позивача після подій, а також наявність у позивача моральних (душевних) страждань, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення з метою захисту свого порушеного права.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди у сумі 150000 ( сто п`ятдесят тисяч) гривень, законний представник ОСОБА_1 зазначає, що її син ОСОБА_5 отримав моральну шкоду, яка полягає:у постійному душевному болю, зумовленому самою лише думкою про те, що по відношенню до нього у присутності однокласників вчинено протиправне діяння, спрямоване на приниження його в очах останніх; у стражданнях, зумовлених погіршенням стану здоров`я ОСОБА_5 та необхідністю лікування, внаслідок вищевказаних дій ОСОБА_6 . Зокрема вищезазначені протиправні дії цивільного відповідача призвели до таких порушень фізичного здоров`я її сина як головний та серцевий біль, безсоння, розлади нервової системи, підвищення артеріального тиску тощо; у різкому загостренні почуття образи на свого кривдника, заниження самооцінки та впевненості у своїх можливостях, деформації власного «Я»; у втраченій душевній рівновазі та душевному спокої, що проявляється в різких проявах немотивованої тривоги та страхів; у переживаннях, зумовлених глибокою депресією, внутрішнім дискомфортом та незадоволеністю собою і власним життям;у глибокій фіксації на проблемі образи до свого кривдника на коло близького оточення (сім`я, родичі, близькі знайомі), і в кінцевому результаті, до самого себе; у втраті душевного спокою, що зумовлена необхідністю судового захисту своїх порушених прав як потерпілого та цивільного позивача. Окрім того, ці наслідки, які спричинала моральна шкода, вимагають зусиль для відновлення стану фізичного і душевного здоров`я, погіршеного в результаті протиправних дій відповідача, зусиль для відновлення стосунків з оточуючими людьми, для матеріального забезпечення сім`ї, для захисту порушених прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Однак, доводи законного представника ОСОБА_1 щодо спричинення її сину глибоких і тривалих моральних страждань, про які вказує позивачка, жодним чином не доведені останньою в ході судового розгляду. Висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на доведеність факту наявності в діях відповідача складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, враховуючи вимоги розумності, справедливості, добросовісності, виваженості, поведінку сторін при конфлікті, враховуючи обставини справи та нетривалість у часі конфліктного випадку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що справедливим у даній ситуації буде присудження позивачеві 10000 (десять тисяч) гривень в рахунок моральної шкоди.

Твердження позивачки ОСОБА_1 , що розгляд кримінального провадження тривав один рік, неповнолітній ОСОБА_5 знаходився на лікуванні та продовжує лікування від фізіологічних та психологічних наслідків від отримання фізичного болю від дій неповнолітнього ОСОБА_6 не підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами.

Також ОСОБА_1 не доведено, що саме від нанесеного удару дерев`яним стільцем у ліву руку, внаслідок чого ОСОБА_5 отримав фізичну біль, він мав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку , патололгічної рухливості 1 ступеня 12 зуба і травматичного відлому емалі коронної частини НОМЕР_4 зубів без порушення цілісності пульпової камери.

Всі інші твердження ОСОБА_1 стосовно отримання негативних наслідків від дій неповнолітного ОСОБА_6 , не заслуговують на увагу та не підтверджені будь-якими доказами беручи до уваги, як зазначено у позові, що неповнолітній ОСОБА_7 завдав її сину ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми, струсу головного мозку, патололгічної рухливості 1 ступеня 12 зуба і травматичного відлому емалі коронної частини НОМЕР_4 зубів без порушення цілісності пульпової камери.

За нормами ч.1 ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини ( ч.2 ст. 1179 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1180 ЦК України, шкода, завдана неповнолітньою особою після набуття нею повної цивільної дієздатності, відшкодовується цією особою самостійно на загальних підставах.

Суд апеляційної інстанції погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, який є обґрунтованим, відповідає глибині та тривалості моральних страждань позивача. При цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивачем та представником позивача належних та припустимих доказів заподіяння моральної шкоди в заявленій сумі, відповідно до вимог ст.ст. 58, 60 ЦПК України, суду не надано.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відмовляючи у задоволенні відшкодування наданої професійної допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що наданими законним представником позивача доказами не підтверджуються понесені ОСОБА_1 витрати на юридичну допомогу у розмірі 72000 грн, оскільки з них неможливо встановити, які саме послуги були надані адвокатом в межах якого кримінального провадження, оскільки відсутній детальний опис робіт виконаних адвокатом та здійснення ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження вказаних витрат на юридичну допомогу представником позивачки подано до суду наступні документи: договір про надання правової допомоги від 19.04.2024 року ; договір про надання правничої допомоги № 26/10/24/1 від 26.10.2024 року, додаткова угода від 26.10.2024 року до договору № 26/10/24/1 від 26.10.2024 року.

Відповідно до п.3.1 Договору про надання правової допомоги від 19.04.2024 року зазначено вартість послуг адвоката обумовлена п.1 1 цього договору на стадії дізнання, досудового слідства та під час судового розгляду даної справи становить 7000 грн на місяць. Разом з тим, у п.1.1 вказаного договору , не зазначено кримінальне провадження в межах якого адвокат Півень Г. В. представляв інтереси ОСОБА_5 як потерпілого цивільного позивача в органах дізнання, досудового слідства, інших правоохоронних та судових органах.

Таким чином, ОСОБА_1 не доведено вартість правничої допомоги 42000 грн, наданої адвокатом Півнем Г. В. відповідно до Договору про надання правової допомоги від 19.04.2024 року у кримінальному провадженні № 0000065 від 23.05.2924 року.

Аналогічно не доведено вартість правничої допомоги 30000 грн, наданих послуг адвокатом Бондарем Р. І. відповідно до договору про надання правничої допомоги № 26/10/24/1 від 26.10.2024 року, додаткової угод від 26.10.2024 року до договору № 26/10/24/1 від 26.10.2024 року у кримінальному провадженні № 0000065 від 23.05.2924 року, оскільки на підтвердження отримання від ОСОБА_1 адвокатом Бондарем Р. І. 30000 грн не долучено документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність вимог позивачки щодо відшкодування витрат на професійну правову допомогу, понесених у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Що стосується доводів про те, що судом не враховано моральних страждань позивачки як матері потерпілого, то слід зазначити, що позовна заява позивачки не містить вимоги про відшкодування їй, як матері неповнолітнього, моральної шкоди. Зважаючи на принцип диспозитивності, передбачений ст. 13 ЦПК України, таке покликання в апеляційній скарзі не заслуговує на увагу.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, вони були предметом дослідження в судовому засіданні, суд дав їм належну оцінку і вони не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 03 жовтня 2025 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2025 року.

Головуючий

Судді :