Справа № 161/9871/25 Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М.
Провадження № 22-ц/802/1213/25 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

прокурора Романішиної Т. Л.,

представників відповідачів Денисюк І. О., Кучер О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Волинської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Волинській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, за апеляційними скаргами відповідачів Головного управління Національної поліції у Волинській області, Державної казначейської служби України на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У травня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Покликався на те, що органами досудового розслідування за процесуального керівництва Прокуратури Волинської області з 16 січня 2017 року здійснювалось досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000050, про вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України.

Вироком Маневицького районного суду Волинської області від 29 травня 2023 року його було виправдано на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року вирок Маневицького районного суду Волинської області від 29 травня 2023 року залишено без змін.

Також позивач вказував, що протягом тривалого часу, а саме 80 місяців, перебував під слідством і судом та був змушений доводити свою невинуватість щодо пред`явлених йому звинувачень у вчиненні злочинів, яких він не вчиняв, що було встановлено судами першої та апеляційної інстанцій. Внаслідок цих незаконних дій та рішень органів досудового розслідування, прокуратури, а саме безпідставним незаконним переслідуванням, обтяженням майна арештом, негативним впливом на його авторитет та репутацію як керівника приватної структури, йому було завдано моральну шкоду.

Посилаючись на наведені обставини, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку, на свою користь 900 000 грн на відшкодування завданої йому незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду моральної шкоди; 37146 грн 78 коп. витрат на правову допомогу, понесених у кримінальному провадженні, та відшкодувати йому понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 640 000 грн за завдану незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду моральну шкоду, 37346 грн 78 коп. витрат на правову допомогу, понесених у кримінальному провадженні та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, відповідачі ГУНП у Волинській області та Державна казначейська служба України подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просили оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що місцевий суд безпідставно визнав встановленим факт заподіяння позивачу моральної шкоди саме незаконними діями правоохоронних органів, оскільки останні діяли в межах своїх повноважень та у спосіб передбачений чинним процесуальним законодавством.

Відзиву на апеляційну скаргу позивач не подавав.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги відповідачів до задоволення не підлягають з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 частково та стягуючи на його користь 640000 грн за заподіяну моральну шкоду з Державного бюджету України, місцевий суд виходив з того, що таке відшкодування відповідає рівню моральних страждань, заподіяних останньому за час його незаконного перебування під слідством і судом.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що 16 січня 2017 року позивачу ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000050 за ч. 2 ст. 191 КК України.

Крім того, 28 лютого 2017 року ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000050 за ч.2 ст.191, ч. 1 ст. 366 КК України

Також встановлено, що вироком Маневицького районного суду Волинської області від 29 травня 2023 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, а цивільний позов про відшкодування шкоди залишено без розгляду.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року вирок Маневицького районного суду Волинської області від 29 травня 2023 року залишено без змін.

Отже наведене дає підстави вважати, що позивач незаконно з ініціативи правоохоронних органів перебував під слідством і судом з 16 січня 2017 року по 03 жовтня 2023 року, що складає 80 місяців, і це завдало йому моральну шкоду.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України (стаття 4 вказаного Закону).

Згідно з частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Згідно з пунктом 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат.

Розмір відшкодування слід розраховувати виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає 8000 грн (станом на момент вирішення справи).

У справі, яка переглядається, на думку колегії суддів, судом першої інстанцій вірно встановлено, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, право на відшкодування якої у нього виникло, у зв`язку із перебування під слідством та судом з 16 січня 2017 року (повідомлено про підозру у кримінальному провадженні) по 03 жовтня 2023 року (набрання вироком законної сили), що у підрахунку складає повних 80 місяців.

Крім цього, колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу доводи апелянтів щодо необхідності застосування для визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, розрахункової величини у розмірі 1 600 грн, який передбачений абзацом 9 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».

Оскільки, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», який є спеціальним законом до спірних правовідносин між сторонами, не передбачено можливість запровадження Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення саме соціально-компенсуючих виплат за рішеннями суду.

Так зокрема Конституційний Суд України у своїх рішеннях: від 09 липня 2007 року №6-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 наголосив на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

Отже, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах. Зміни у вказаний Закон не вносились.

У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №705/4489/20 Верховний Суд щодо застосування статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Таким чином, на думку колегії суддів, розмір відшкодування за завдану моральну шкоду, що підлягає стягненню на користь позивача в сумі 640000 грн, з розрахунку відшкодування шкоди за 80 місяців його перебування під слідством і судом х 8000 грн, відповідає як встановленим обставинам цієї справи, так і засадам розумності та справедливості.

Отже, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене судом першої інстанції рішення про задоволення частково позову ОСОБА_1 відповідає вимогам закону.

Наведені в апеляційних скаргах доводи щодо невідповідності рішення суду фактичним обставинам справи не спростовують вірних висновків суду, а є її власним суб`єктивним тлумаченням апелянтами норм матеріального права та обставин справи і не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги відповідачів Головного управління Національної поліції у Волинській області, Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді