ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №208/7373/25 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Мотуз Олександра Володимировича та представника Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» - Львов Андрія Леонідовича на рішення Заводського районного суду міста Камянського Дніпропетровської області від 09 жовтня 2025 року, ухвалене у складі судді Гречаної В.Г., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області з позовом до ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_1 з 22 липня 2022 року по 09 січня 2024 року працював на посаді прохідника у ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське».

09 січня 2024 року ОСОБА_1 було звільнено.

Вказує, що за час роботи на підприємстві відповідача позивач набув хронічних професійних захворювань.

П.7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 11 квітня 2024 року, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, встановлено наявність у позивача професійних захворювання: хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ст.

П.17 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, та генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо), недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та незабезпеченістю засобами індивідуального захисту від шуму, виконанням не в повному обсязі протипилових заходів (гідропилопридушення застосовувалось не в повному обсязі протипилових заходів (гідропилопридушення застосовувалось не на усіх ланках технологічного процесу) у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через неможливість застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт, що б унеможливлювало або зводило до мінімуму важку ручну працю, ОСОБА_1 працював в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий, вимушеної робочої пози та значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри.

Згідно п. 18 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: пил переважно фіброгенної дії фактична величина 75 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) фактична величина 88 Вт, при нормативному значенні 90 Вт.

Робоча поза перебування у вимушеній позі 53%, при нормативному значенні періодичне перебування в незручній або фіксованій позі до 25%, у вимушеній позі до 10%, у позі «стоячи» до 60% часу зміни. Нахили корпусу фактичне значення 40 разів, при нормативному значенні 50-100 разів.

Відповідно до п. 16 витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 53/25/414/В від 28 травня 2025 року, позивачу було встановлено втрату працездатності на рівні 65%.

Відповідно до п. 17.1.6. вищезазначеного витягу, позивачу було встановлено втрату третю групу інвалідності. Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 01 квітня 2024 року позивач має скарги на біль в поперековому відділі хребта з іррадіацією в ноги, переважно в праву ногу, праву сідницю, слабкість та судоми в ногах, більше в правій, оніміння в ній; обмеження обсягу рухів в попереку, зниження слуху, шум у вухах, на майже постійній основі сухий кашель з тяжко відокремлюваним мокротинням, задишку при незначному фізичному навантаженні, загальну слабкість.

У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію.

У зв`язку з чим, виходячи з глибини фізичних та душевних страждань, просить стягнути з відповідача ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання суму грошових коштів у розмірі 245 000,00 грн.

Рішенням Заводського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 09 жовтня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 60 000 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мотуз О.В. подав апеляційну скаргу в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог щодо суми відшкодування моральної шкоди.

Вважає рішення суду в цій частині таким, що не відповідає обставинам справи та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, крім того суд першої інстанції при ухваленні рішення не в повному обсязі оцінив моральні страждання позивача у зв`язку з чим дане рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог підлягає зміненню судом апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, судом не надано належної уваги тяжкості завданої позивачеві шкоди, оскільки 65% втрати професійної працездатності, свідчать про безповоротність втрати здоров`я та неможливість відновлення стану здоров`я до нормального, в наслідок чого ухвалений судом першої інстанції розмір моральної шкоди є недостатнім для справедливого відшкодування моральних страждань позивача, а тому просить суд змінити зазначене судове рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що судом першої інстанції при розгляді справи не було ретельно досліджено докази аби визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди відповідав критеріям ст.23 Цивільного кодексу України та був співмірним завданій позивачу шкоді, з урахуванням принципів розумності, виваженості і справедливості, внаслідок чого визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди є недостатнім для справедливого відшкодування моральних страждань позивача.

При ухваленні рішення судом першої інстанції не було наведено мотивів безпідставності заявленого позивачем розміру моральної шкоди, також у оскаржуваному рішенні суду не йшла мова про те, що заявлений позивачем розмір, а саме 245 000 гривень моральної компенсації є завищеним.

Зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином встановлено наслідків та обсягу спричинених позивачу моральних страждань з урахуванням ступеня вини відповідача, а отже, оскаржуване судове рішення слід змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу до розміру, який був заявлений позивачем у позовній заяві.

Враховуючи вищевикладене, відповідач мав створити позивачу, належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я були б неможливими.

Судом першої інстанції належним чином не враховано тривалий характер страждань, незворотність наслідків для здоров`я, потребу у постійних зусиллях для адаптації до нових життєвих умов, погіршення якості життя та обмеження професійної самореалізації.

Такий розмір відшкодування не є адекватною компенсацією за моральні страждання, яких позивач зазнав внаслідок дій відповідача.

Зазначає, що моральна шкода позивачу завдана втратою професійної працездатності, внаслідок ушкодження здоров`я, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача зумовлених вимушеною докорінною зміною організації його життя, що має безповоротну дію, тому душевні страждання, які призвели до істотних вимушених змін у житті позивача не можуть бути меншими, ніж оцінка судами розміру моральних страждань працівників в аналогічних справах.

У зв`язку з чим просить рішення Заводського районного суду міста Кам`янського від 09 жовтня 2025 року у справі №208/7373/25 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання змінити, стягнувши з відповідача на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди у розмірі 245 000 грн.

Відповідачем також подано апеляційну скаргу, в якій ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» не погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди, а також із тим, що цивільний суд вирішив податковий спір, що не відноситься до його юрисдикції. Висновки суду не відповідають нормам чинного податкового законодавства. До того ж, вирішено спір, який ще не виник.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що за роботу в шкідливих умовах позивач користувався досить вагомими пільгами та гарантіями, отримував значні компенсації, передбачені законодавством про державне соціальне страхування.

Позивач також отримує пенсію на пільгових умовах. Натомість, інші докази по справі, а саме медичні документи позивача свідчать, що позивач мав ознаки та динаміку розвитку ХПЗ протягом багатьох років, щорічно проходив курси лікування із подальшим загостренням, проте адміністрацію підприємства відповідача про це не повідомляв, успішно проходив обов`язкові щорічні медичні огляди.

Зважаючи на наявність у позивача професійного захворювання, видно, що він протягом декількох років мав серйозні проблеми із здоров`ям, але перебуваючи на диспансерному обліку з хронічними хворобами продовжував працювати в шкідливих умовах, що, безумовно, і стало передумовою для перетворення професійних захворювань на хронічні.

При визначенні суми відшкодування суд не врахував майновий стан відповідача та його вклад в обороноздатність держави.

До позовної заяви позивач не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, не представив медичні документи, які б підтверджували перенесення позивачем стресових та інших негативних проявів стану його здоров`я. В позовній заяві у даній справі не було якихось виключних обставин про моральні страждання позивача та доказів, що він докладав значних зусиль для відновлення свого стану.

Вважає, що до спірних правовідносин суд помилково не застосував положення ст. 1193 ЦК України, внаслідок чого визначена судом сума відшкодування моральної шкоди явно завищена.

Якщо виходити з критерію тривалості стажу роботи позивача, то сума відшкодування повинна обчислюватись пропорційно до його стажу роботи у відповідача. Так, згідно трудової книжки позивача та Акту П-4, його загальний стаж роботи у шкідливих умовах складає 20 років 11 місяців та 11 днів, із них на ПРАТ «ШУ «Покровське» - 01 рік 05 місяців 19 днів, або 7,17% професійного маршруту.

Отже, розмір відшкодування моральної шкоди з ПрАТ «ШУ «Покровське» має становити не більше 7% від суми, що визначається судами іншим працівникам в подібних випадках (100 тис.грн.), тобто приблизно 7 000 грн.

Зауважує, що відповідно до ст.20 ПК України, органи Державної податкової служби наділені повноваженнями щодо адміністрування та контролю за правильністю і своєчасністю нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору, в тому числі біля джерела їх виплати, наданням роз`яснень норм податкового законодавства та індивідуальних податкових консультацій.

Суд на вказані вище норми законів уваги не звернув, чим істотно порушив норми процесуального права, зокрема, всупереч нормам ЦПК України до вирішення цивільного спору застосовані норми публічного закону (ст.164 ПК України); всупереч ст.265 ЦПК України, рішення зайво деталізоване вказівкою про утримання податків та інших обов`язкових платежів; всупереч ст.4 ЦПК України суд вирішив спір, який ще навіть не виник, оскільки такий спір можливий тільки на стадії виконання рішення. Відповідач ще не здійснював дій із нарахування та виплати доходу за рішенням суду, заходів із примусового виконання рішення також не відбувалось.

У зв`язку з чим, просить рішення Заводського районного суду м. Кам`янського від 09 жовтня 2025 в частині розміру стягнення з ПрАТ «ШУ «Покровське» моральної шкоди змінити, зменшивши суму стягнення до 7 000 грн. та закрити провадження у справі в частині вирішення спору про оподаткування.

Представник відповідача скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому вважає, що вказані в апеляційній скарзі підстави зводяться до незгоди позивача із прийнятим рішенням та переоцінкою доказів по справі, а тому апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Зазначає, що позивачем не надано доказів тяжких та незворотних змін в його житті, які б спричиняли йому страждання в розмірі 245 000 грн.

Не погоджуючись із доводом позивача про відшкодування моральних страждань внаслідок погіршення стану його здоров`я із плином часу, зазначає, що відповідно до ст.16 ЦК України суд захищає цивільні права особи, які порушено, і не може врегулювати правовідносини на майбутнє.

Також не заслуговують на увагу і доводи позивача про необхідність придбання ліків та проходження лікувальних процедур, оскільки компенсація даних витрат відноситься до правовідносин з відшкодування шкоди життю та здоров`ю, яка є самостійним та окремим видом відповідальності і врегульована іншими нормами законодавства, тому не відноситься до предмету даної справи.

Вважає необґрунтованим вирішення судом питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в мотивувальній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без відрахування податків та інших обов`язкових платежів».

У зв`язку з чим просить суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мотуз О.В. в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, та заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача ПрАТ «ШУ «Покровське».

Інші учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг і відзиву, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 22 липня 2022 року по 09 січня 2024 року у ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське».

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 11 квітня 2024 року, затвердженого начальником ГУ Держпраці у Донецькій області, встановлено наявність у ОСОБА_1 професійного захворювання, а саме - хронічна радикулопатія, праворуч в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху. Хронічний бронхіт ІІ ст., в фазі затухаючого загострення, прикореневий пневмосклероз.

П.17 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: професійне захворювання виникло у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, та генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо), недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та незабезпеченістю засобами індивідуального захисту від шуму, виконанням не в повному обсязі протипилових заходів (гідропилопридушення застосовувалось не в повному обсязі протипилових заходів (гідропилопридушення застосовувалось не на усіх ланках технологічного процесу) у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через неможливість застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт, що ю унеможливлювало або зводило до мінімуму важку ручну працю, ОСОБА_1 працював в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий, вимушеної робочої пози та значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри.

Згідно п.18 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: пил переважно фіброгенної дії фактична величина 75 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) фактична величина 88 Вт, при нормативному значенні 90 Вт. Робоча поза перебування у вимушеній позі 53%, при нормативному значенні періодичне перебування в незручній або фіксованій позі до 25%, у вимушеній позі до 10%, у позі «стоячи» до 60% часу зміни. Нахили корпусу фактичне значення 40 разів, при нормативному значенні 50-100 разів.

Відповідно до виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від грудня 2023 року, ОСОБА_1 звертався із скаргою на біль у поперековому відділі хребта із обтяженням у ногу, зниження слуху, шум у вухах, постійний сухий кашель, задишку на незначному фізичному навантаженні.

Відповідно до виписки ДУ «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» від 13 березня 2024 року, ОСОБА_1 має діагноз: хронічна радикулопатія, праворуч в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху, хронічний бронхіт ІІ ст.., в фазі затухаючого загострення, прикореневий пневмосклероз захворювання професійні, встановлюються вперше.

У даній виписці зазначено, що згідно з випискою із амбулаторної картки реєструється з березня 2019 року - хронічна попереково-крижова радикулопатія з загостреннями захворювання та лікуванням (18 березня 2019 року по 27 березня 2019 року: з 04 квітня 2022 року по 13 квітня 2022 року; з 07 грудня 2023 року по 18 грудня 2023 року; з 19 грудня 2023 року по 28 грудня 2023 року). Вперше звернувся з приводу бронхіту ІІ ст. в квітні 2022 року з подальшими щорічними зверненнями по теперішній час з приводу загострення захворювання (з 18 квітня 2022 року по 27 квітня 2022 року; з 02 січня 2023 року по 11 січня 2023 року, з 07 грудня 2023 року по 18 грудня 2023 року). З приводу хронічної сенсоневпральної приглухуватості звертався з квітня 2022 року.

У витязі з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 28 травня 2025 року, номер витягу 53/25/414/В, номер рішення 53/25/414/Р, що згідно огляду, наданих медичних документів, прийняте рішення про встановлення третьої групи інвалідності та процентів професійної непрацездатності 65%.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог саме в такий частині, враховуючи необхідність для позивача у постійному лікуванні та реабілітації, наявності вимушених змін у його житті в зв`язку з професійним захворюванням.

З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на ступінь втрати позивачем професійної працездатності 65%, неможливість відновлення здоров`я позивача, наявність вимушених змін у житті у зв`язку з наявністю професійного захворювання та виробничої травми, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 60 000 грн, що відповідатиме, на переконання суду, характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я.

Колегія суддів в цілому погоджується з висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду, спричинену втратою позивачем здоров`я на виробництві, але зазначає наступне.

Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У ст.16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку.

Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів.

Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.

Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника.

Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника.

При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21).

Нормою ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

В даному випадку професійні захворювання та втрата працездатності пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що надані позивачем письмові докази є належними і допустимими, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування.

Встановлено, що у акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 11 квітня 2024 року зазначено, що ОСОБА_1 в умовах шкідливих факторів працював 22 роки 11 місяців 11 днів, і у зв`язку з професійним захворюванням позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності та він визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи.

Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, він вимушений систематично отримувати медичну допомогу, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Отже, роботодавець ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли також з вини ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці, відповідно до нормативно-правових актів.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 65%, безстроково та його визнано особою з інвалідністю третьої групи, також на безстроковий термін. У зв`язку з отриманням хронічного професійного захворювання порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, останній позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі №210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275000 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (60 000 грн.) не відповідає критеріям розумності, виваженості і справедливості з урахуванням встановлених обставин справи, а також висновкам суду касаційної інстанції (Великої Палати Верховного Суду) по аналогічним справам, рішення суду підлягає зміні в частині розміру матеріальної компенсації моральних страждань позивача.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Якщо втрачене здоров`я людини, то вона безумовно позбавляється в певній мірі повноцінного життя на який розраховує. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 безстроково встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 65%, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному так і у буденному житті позивача, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до п.2ч.1 ст.376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 60 000 грн. до 110 000 грн., що на переконання колегії суддів більш відповідає встановленим судом обставинам справи (рівню моральних страждань позивача), та узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ з аналогічними правовідносинами.

Доводи відповідача про те, що ушкодження здоров`я позивача відбулось саме внаслідок його дій, а також щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, з врахуванням того, що підприємство щорічно виділяє фінансування на виконання заходів з охорони та безпеки праці працівників, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Доводи відповідача, що судом першої інстанції не було належним чином встановлено наслідків та обсягу спричинених позивачу моральних страждань з урахуванням ступеня вини відповідача, не знайшли свого підтвердження і спростовуються доказами, що містяться в матеріалах справи, зводяться до не згоди позивача із судовим рішенням.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів відхиляє наведені вище доводи апеляційної скарги відповідача, оскільки визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди в повній мірі відповідає критеріям виваженості і справедливості з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, вимог закону та висновків суду касаційної інстанції по аналогічним справам.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, колегія суддів вважає за необхідне стягнути відповідну суму без посилань на оподаткування цих виплат, оскільки деталізація в рішенні суду питання, пов`язаного з оподаткуванням стягнутої суми матеріальної компенсації моральних страждань позивача є зайвою, що узгоджується з висновками колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду в постанові від 21 травня 2025 року у справі №235/3143/24 (провадження №61-14246св24).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення змінити в частині розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

В іншій частині ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам ст.263 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 09 жовтня 2025 року в частині розміру моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, що підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 - змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське`на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я у розмірі 110 000 (сто десять тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 29.12.2025р.

Головуючий суддя О.В.Агєєв