Справа № 180/2774/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 р. м. Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Хомченко С.І.,

з секретарем судового засідання Меньшиковою А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Марганець в порядку окремого позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Томаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про скасування (анулювання) актового запису та встановлення факту народження, -

В С Т А Н О В И В:

До Марганецького міського суду Дніпропетровської області звернулася адвокат Проскуріна А.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: Томаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування (анулювання) актового запису та встановлення факту народження.

В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. ОСОБА_1 відповідно до відомостей з паспорту громадянина України Серія НОМЕР_1 , що виданий Томаківським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 22.03.2005 року, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, у ОСОБА_1 виникли труднощі з оформленням документів при заміні паспорту громадянина України на паспорт громадянина України у форматі ID-картки, а саме - при зверненні ОСОБА_1 до органів Державної міграційної служби з метою заміни паспорту книжечки громадянина України на ID-картку йому було повідомлено у усній формі про наявну помилку в даті народження за актовим записом про його народження. 29.08.2024 представник ОСОБА_1 звернулась із адвокатським запитом №326/24 від 29.08.2024 до Томаківського відділу ДРАЦС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з проханням надати інформацію, а саме, витяг з актового запису про народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому також повідомила про наявну помилку в актовому записі. Однак, відповіді на запит адвоката надано не було. 27.09.2024 представник ОСОБА_1 звернулась із адвокатським запитом №333/24 від 27.08.2024 про надання інформації до Відділу ДРАЦС у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а саме, про надання витягу з актового запису про народження ОСОБА_1 . У відповідь Відділ ДРАЦС у м. Кам`янське надав витяг №1 від 30.09.2024, де вказано, що за актовим записом №20 дата народження ОСОБА_1 є ІНФОРМАЦІЯ_1 замість ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата складання - ІНФОРМАЦІЯ_3 , місцем народження є м. Марганець Дніпропетровської області. За твердженням представника НОМЕР_2 , у актовому записі № 20 від 09.01.1987 року Відділу РАЦС Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області є неправильність (невідповідність іншим документам про особу) в даті народження ОСОБА_1 вказано 30.11. «1986 року», замість правильної 30.11. «1988 року», так як відповідно до паспорту громадянина України ОСОБА_1 , він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно РНОКПП ОСОБА_1 він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно паспорту для виїзду закордон ОСОБА_1 він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно водійського посвідчення ОСОБА_1 він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно трудової книжки ОСОБА_1 він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виписці про несудимість, зазначено дату народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як встановлено з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №1 від 30.09.2024 року, щодо народження ОСОБА_1 , є неправильність в даті народження останнього, а саме вказано не вірний рік його народження «1986» замість «1988», датою внесення і реєстрації даного актового запису№20 від 09.01.1987 р. до Державного реєстру актів цивільного стану громадян є 07 квітня 2009 рік за №9, ресторатором є Відділ ресторації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, однак датою складення актового запису №20 є 09 січня 1987 р. Оскільки встановлена велика часова розбіжність в датах народження ОСОБА_1 та актового запису №20, на думку позивача, внесення змін до такого актового запису про народження за такої великої розбіжності є неможливою, а тому правильним буде скасування (анулювання) такого актового запису, а саме №20 від 09.01.1987 р. та встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 23.12.2024 року заяву прийнято до розгляду в порядку окремого позовного провадження, відкрито провадження та призначено судове засідання.

Від представника Заяавника до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на заявлених вимогах наполягає в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Томаківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причина неявки представника в судове засідання суду не відома, заяву про відкладення розгляду справи або про слухання справи без участі їх представника не надали.

Заінтересована особа подала до суду заперечення на заяву, в яких наполягає на тому, що актовий запис про народження №20, складений 09.01.1987 року Марганецьким міським відділом запису актів громадянського стану на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Марганець Дніпропетровська область не належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю міста Дніпропетровськ, який є заявником у справі. Також вказує, що надані Заявником документи, на обґрунтування заявлених вимог, мають похідний характер від свідоцтва про народження.

Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення основних прав, наданих конституцією або законом, а також право на доступ до правосуддя та справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом є одними із невід`ємних прав людини, які закріплені в Загальній декларації прав людини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року (статті 8, 10).

Ця норма кореспондує із статтею 6 "Право на справедливий суд" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Зокрема, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Статтею 49 ЦК України визначено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Правові та організаційні засади державної реєстрації актів цивільного стану та відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, регулює Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №2398-VI від 01.07.2010 (далі - Закон №2398-VI в редакції на час спірних відносин).

Згідно зі статтею 2 Закону №2398-VI актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.

Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою.

Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Частиною першою статті 6 Закону №2398-VI закріплено, що відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх.

За змістом статті 9 Закону №2398-VI державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Актовий запис цивільного стану складається у двох примірниках.

Інформація про персональні дані фізичної особи, що містяться в актовому записі цивільного стану, є конфіденційною і не підлягає розголошенню.

Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.

Згідно частини першою статті 9 Закону №2398-VI державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Анулювання актових записів цивільного стану та порядок його проведення регулюються Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року №96/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за №55/18793 (надалі - Правила).

Згідно із пунктом 1.4. розділу І Правил анулювання актового запису цивільного стану проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його складання на підставі рішення суду, а у випадках, передбачених статтею 39 Сімейного кодексу України, - висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичного представництва або консульської установи України.

Анулювання актового запису цивільного стану проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його зберігання, крім випадку зберігання запису на тимчасово окупованій території України (пункт 1.9 розділу І Правил).

Розділом IV Правил визначено «Анулювання актових записів цивільного стану».

Так, відповідно до пункту 4.1. Розділу IV Правил заява про анулювання актового запису цивільного стану за встановленою формою подається заінтересованою особою до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання або за місцем зберігання актового запису, який підлягає анулюванню (додаток 13). Громадяни України, які переселилися з тимчасово окупованої території України, подають заяву про анулювання актового запису цивільного стану до відділу державної реєстрації актів цивільного стану на їх вибір.

Реєстрація заяв про анулювання актового запису цивільного стану, поданих до відділу державної реєстрації актів цивільного стану заявником особисто та отриманих від інших відділів державної реєстрації актів цивільного стану, проводиться у журналі обліку заяв встановленої форми.

Пунктом 4.2. Розділу IV Правил разом із заявою про анулювання актового запису цивільного стану подаються: свідоцтво про державну реєстрацію акту цивільного стану, яке підлягає анулюванню; інші документи.

Відповідно до пункту 4.4. Розділу IV Правил актовий запис цивільного стану може бути анульований на підставі:

рішення суду; висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану, складеного у випадках, передбачених статтею 39 Сімейного кодексу України, за заявою заінтересованої особи;

висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України про анулювання поновленого або повторно складеного актового запису цивільного стану;

висновку дипломатичного представництва або консульської установи України про анулювання первинного актового запису цивільного стану.

Згідно із пунктом 4.5. Розділу IV Правил анулювання актових записів цивільного стану на підставі рішення суду проводиться без складання висновку. В інших випадках складання висновку про анулювання або відмову в анулюванні актового запису цивільного стану обов`язкове.

У відповідності до пункту 4.6. Розділу IV Правил Відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України анулює первинні актові записи цивільного стану на підставі рішення суду про:

анулювання актового запису цивільного стану;

визнання шлюбу недійсним;

визнання шлюбу неукладеним;

визнання розірвання шлюбу фіктивним;

скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою у випадках, передбачених статтею 118 Сімейного кодексу України. Актовий запис про розірвання шлюбу анулюється на підставі рішення суду про скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою у разі поновлення шлюбу за спільною заявою подружжя.

Системний аналіз вказаних положень дає підстави для висновку, що органи реєстрації актів цивільного стану поновлюють актові записи цивільного стану та анулюють їх тільки у випадку, коли для цього наявні підстави та достатні докази.

Актовий запис цивільного стану анулюється на підставі рішення суду. Анулювання актових записів цивільного стану на підставі рішення суду проводиться без складання висновку.

При цьому, заява про анулювання актового запису цивільного стану за встановленою формою подається заінтересованою особою до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання або за місцем зберігання актового запису, який підлягає анулюванню.

Згідно свідоцтва про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам"янське Кам"янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повторно, 27 листопада 2024 року, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Марганець Дніпропетровської області, про що 09 січня 1987 року складено відповідний актовий запис № 20, місце державної реєстрації - відділ реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 7).

Відповідні відомості зазначено у Витязі з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного Кодексу України (а.с. 12), наданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам"янське Кам"янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Томаківським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 20 березня 2005 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Дніпропетровськ.

Згідно картки платників податків, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та має реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_3 (а.с. 19).

Відповідно паспорту громадянина України для виїзду за кордон, серії НОМЕР_4 , дата народження ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 200.

Також, згідно водійського посвідчення ОСОБА_1 він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно трудової книжки ОСОБА_1 він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 дата народження ОСОБА_1 також зазначена - ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Як стверджує представник заявника, у ОСОБА_1 виникли труднощі з оформленням документів при заміні паспорту громадянина України на паспорт громадянина України у форматі ID-картки, а саме - при зверненні ОСОБА_1 до органів Державної міграційної служби з метою заміни паспорту книжечки громадянина України на ID-картку йому було повідомлено у усній формі про наявну помилку в даті народження за актовим записом про його народження. За твердженням представника НОМЕР_2 , у актовому записі № 20 від 09.01.1987 року Відділу РАЦС Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області є неправильність (невідповідність іншим документам про особу) в даті народження ОСОБА_1 вказано 30.11. «1986 року», замість правильної 30.11. «1988 року», так як відповідно до паспорту громадянина України ОСОБА_1 , він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно РНОКПП ОСОБА_1 він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно паспорту для виїзду закордон ОСОБА_1 він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно водійського посвідчення ОСОБА_1 він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно трудової книжки ОСОБА_1 він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виписці про несудимість, зазначено дату народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як встановлено з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №1 від 30.09.2024 року, щодо народження ОСОБА_1 , є неправильність в даті народження останнього, а саме вказано не вірний рік його народження «1986» замість «1988», датою внесення і реєстрації даного актового запису№20 від 09.01.1987 р. до Державного реєстру актів цивільного стану громадян є 07 квітня 2009 рік за №9, реєстратором є Відділ ресторації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, однак датою складання актового запису №20 є 09 січня 1987 р. Оскільки встановлена велика часова розбіжність в датах народження ОСОБА_1 та актового запису №20, на думку заявника, внесення змін до такого актового запису про народження за такої великої розбіжності є неможливою, а тому правильним буде скасування (анулювання) такого актового запису, а саме №20 від 09.01.1987 р. та встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2024 року адвокат Проскуріна А.І. інтересах Заявника направила до Томаківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву про анулювання (скасування) актового запису про народження, в якій просила анулювати (скасувати) актовий запис №20 від 09.01.1987 року про народження ОСОБА_1 , що складений Марганецьким міським управлінням юстиції Дніпропетровської області.

Листом від 10.12.2024 року Томаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив адвоката Проскуріну А.І., що подана нею заява не підлягає виконанню.

Водночас, судом не встановлено достатніх підстав, які б безумовно свідчили про неправильність актового запису №20, складеного 09.01.1987 року Марганецьким міським відділом запису актів громадянського стану, про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Марганець Дніпропетровської області, чи допущені органом реєстрації при його складанні помилки.

При цьому, суд погоджується із твердженням Заінтересованої особи, що актовий запис про народження №20, складений 09.01.1987 року Марганецьким міським відділом запису актів громадянського стану на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Марганець Дніпропетровської області не належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю міста Дніпропетровськ, який є заявником у справі.

За таких обставин, з урахуванням досліджених в судовому засіданні документів, що видані на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Дніпропетровськ, а саме: паспорту громадянина України (а.с. 13), картки платника податків (а.с. 14), паспорту громадянина України для виїзду закордон (а.с. 15), посвідчення водія (а.с. 16), трудової книжки (а.с. 17), свідоцтва про шлюб (а.с. 18), витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» (а.с. 19), суд приходить до висновку, що датою народження заявника - ОСОБА_1 , уродженця міста Дніпропетровськ, слід визнати 30.11.1988 року, яку зазначено в офіційних документах виданих на його ім`я.

При цьому, суд враховує, що основним документом, який беззаперечно свідчить про дату та час народження дитини є документ, виданий закладом охорони здоров`я де народилась дитина, але законодавчо визначений термін зберігання таких документів складає 25 років, тому станом на 2025 рік така інформація про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Дніпропетровськ, вже відсутня і отримати її з інших джерел неможливо.

Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 (далі - Правила реєстрації актів цивільного стану), підставами для проведення державної реєстрації народження є один із документів:

а) медичний висновок про народження, сформований в Реєстрі медичних висновків електронної системи охорони здоров`я відповідно до Порядку формування та видачі медичних висновків про народження в Реєстрі-медичних висновків електронної системи охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18 вересня 2020 року № 2136, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30 вересня 2020 року за № 953/35236.

б) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024;

в) медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024;

г) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма № 106-2/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024;

ґ) медичний документ, виданий компетентним суб`єктом іншої держави, що підтверджує факт народження, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження такою жінкою.

Згідно з пунктом 4 глави 1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану, якщо державна реєстрація народження дитини проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження, дані про дату і місце народження дитини зазначають відповідно до рішення суду.

Частинами 1, 6 статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану.

Зміни до актових записів цивільного стану та порядок їх внесення регулюються також Правилами.

Відповідно до п.1.1. Розділу І Правил, внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Згідно до п.1.7. Розділу І Правил, зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.

Відповідно до п.2.1 Розділу ІІ Правил, заява про внесення змін до актового запису цивільного стану за формою, наведеною в додатку 1, подається до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених статтею 53 Сімейного кодексу України, також до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання першого примірника актового запису про шлюб (крім випадків, коли актовий запис про шлюб складено дипломатичним представництвом або консульською установою України).

Додатком 1 до Правил є заява від особи із зазначенням прізвища, власного ім`я, по батькові, місця проживання, проханням внести до актового зміни. У заяві заявник повідомляє про себе: 1. прізвище, власне ім`я, по батькові; 2. число, місяць, рік народження; 3. місце народження (село, місто, район, область); 4. сімейний стан (прізвище, власне ім`я, по батькові другого з подружжя, число, місяць, рік його народження, час та місце реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу); 5. серія, номер паспорта або паспортного документа, яким органом та коли виданий, унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі, реєстраційний номер облікової картки платника податків; 6. відомості про неповнолітніх дітей (прізвище, власне ім`я, по батькові, дата та місце реєстрації народження); 7. причина внесення змін до актового запису; 8. відношення до військової служби (а) де перебуває на обліку; б) назва міста та номер поштової скриньки військової частини, де служить; в) військове звання (категорія); г) серія та номер військового квитка (тимчасового посвідчення) або посвідчення про приписку). На зворотному боці вказується, які до заяви додаю документи, які підтверджують потребу внесення змін до актового запису (назва документа та його реквізити).

Відповідно до п.2.5 Розділу ІІ Правил, заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається, зокрема, особою, щодо якої складено актовий запис.

Згідно до п.2.11. Правил факти, зазначені в заяві, а також записи у свідоцтвах про державну реєстрацію актів цивільного стану та в інших поданих заявником документах, якщо вони викликають сумніви щодо їх достовірності, можуть бути перевірені відділом державної реєстрації актів цивільного стану шляхом направлення запитів до відповідних установ, організацій для затребування необхідних документів.

Відповідно до п.2.12. Правил, на підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому за формою, наведеною в додатку 2.

Додатком 2 до Правил встановлена форма «Висновку про внесення змін до актового запису цивільного стану», у якому зазначається Відділ державної реєстрації актів цивільного стану, який розглянув заяву. У висновку вказується, які саме на підтвердження свого прохання заявником надані та відділом зібрані документи (зазначається перелік документів). Вказується, які відомості встановив Відділ, здійснюється аналіз документів, представлених заявником. Зазначається про висновок керівника відділу державної реєстрації актів цивільного стану про задоволення прохання заявника або про відмову в цьому із зазначенням підстав для внесення змін до актового запису цивільного стану або із зазначенням причин відмови. У разі задоволення вказуються зміни, які необхідно внести зміни в такі актові записи цивільного стану (конкретні записи з указанням їх номерів, дат, місця складання та зазначити, які зміни потрібно в них унести).

Також висновок містить Примітку: у разі відмови у внесенні змін у тексті висновку зазначається: «Відмова у внесенні змін до актового запису цивільного стану може бути оскаржена в судовому порядку».

Отже, у разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мають бути чітко вказані причини відмови та зазначено про можливість її оскарження в судовому порядку.

Згідно до п.п.2.13.1, 2.13. 3 п. 2.13 Розділу ІІ Правил, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану; висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану або дипломатичного представництва чи консульської установи України.

Таким чином, аналізуючи вищевказане, для внесення змін до актового запису цивільного стану необхідно особисто звернутися до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану із відповідною заявою, та лише складання обґрунтованого висновку про відмову у внесенні відповідних змін до актового запису, є підставою для звернення до суду.

Так, матеріли справи не містять доказів як звернення Заявника до органу реєстрації актів цивільного стану, так і висновку цього органу яким відмовлено у внесені змін до актового запису про його народження, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів про порушення прав позивача, а тому заявлені вимоги про встановлення факту неправильності запису актового запису №20, складеного 09.01.1987 року Марганецьким міським відділом запису актів громадянського стану, про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Марганець Дніпропетровської області, а також про анулювання (скасування) вказаного актового запису, - задоволенню не підлягають.

Суд зазначає, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 14.11.2018 у справі №425/2737/17, суди за правилами цивільного судочинства повинні встановлювати обставини, що підтверджують або спростовують факт народження особи, та залежно від встановлених обставин вирішувати питання про неправильність актового запису про дату народження особи і зобов`язання відповідача внести зміни до цього запису, вказавши вірну дату.

Натомість, неналежність Заявнику актового запису про народження №20, складеного 09.01.1987 року Марганецьким міським відділом запису актів громадянського стану на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Марганець Дніпропетровської області, за встановлених судом фактичних обставин справи, не може бути єдиною та достатньою підставою для відмови у захисті немайнових прав Заявника, оскільки такий підхід не відповідатиме вимогам справедливості, оскільки державний орган, провівши запис про народження Заявника ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровськ, тим самим констатував його народження та такий запис був передумовою видачі усіх наступних документів позивачу. Інші невідповідності, на думку суду, не можуть бути перепоною для здійснення Заявником прав та реалізації законних інтересів, або виправлятися за рахунок Заявника, оскільки це суперечитиме принципу розумності, справедливості та юридичної визначеності.

Відповідно до абз. 2 п.3, п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» від 07.07.1995 р. суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану як у випадках невиправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків). Суд постановляє рішення про неправильність запису в акті громадського стану, саме в тій частині цього запису, в якій встановлено неправильність, а не запису всього акта громадянського стану. При цьому, неправильність в актовому записі не обов`язково має бути пов`язана з помилками власне при складенні актового запису чи помилками реєстратора, така неправильність може бути пов`язана з іншими чинниками, наприклад, неправильним перекладом в документі, на підставі якого вносились відомості до актового запису.

Відповідно до абз. 4 п. 7вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження, суд вирішує на підставі письмових (архівних матеріалів; відомостей, які містяться в паспорті; довідок з місця роботи, навчання, проживання; військових, профспілкових, інших посвідчень тощо) та інших доказів, що з достовірністю підтверджують заявлену вимогу.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із ст. 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини.

Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання) частково співпадає з принципом законності.

Принцип «належного урядування», як правило не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі «Москаль проти Польщі» № 10373/05 пункт 37). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та пінк» проти Чеської Республіки» № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії, пункт 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки п. 58); «Гаші проти Хорватії № 32457/05, пункт 40, «Трго проти Хорватії № 35298/04, пункт 67). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (рішення у справі «Москаль проти Польщі», пункт 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (рішення у справах «Пінкова та пінк проти Чеської Республіки, пункт 53 та «Тошкуце та інші проти Румунії, пункт 38).

Велика Палата Верховного Суду (постанови від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 та інші) неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Тобто, застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права.

У постанові від 22.09.2020 по справі № 910/3009/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що ефективний спосіб захисту прав повинен:

1) забезпечити поновлення порушеного права

2) в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування

3) такий захист повинен бути повним (тобто не частковим)

4) забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії

5) забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom) Європейський суд з прав людини виснував, що зазначена норма Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення саме порушеного права особи, яка звернулася за судовим захистом (Постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 806/5244/15, від 02.07.2019 у справі № 48/340).

З урахуванням наведених правових висновків Верховного Суду, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом обставини, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з метою усунення незручностей, які виникли у Заявника при оформленні документів й не залежали від його волі, обираючи ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, - суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 265-263, 273, 293, 315, 319 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву адвоката Проскуріної Анни Ігорівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: Томаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про скасування (анулювання) актового запису та встановлення факту народження задовольнити частково.

Встановити факт неналежності Заявнику - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю міста Дніпропетровськ Дніпропетровської області, актового запису про народження №20, складеного 09.01.1987 року Марганецьким міським відділом запису актів громадянського стану на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Марганець Дніпропетровської області.

Встановити факт народження особи чоловічої статі - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дніпропетровськ, Дніпропетровська область, УРСР, від батьків: матір - ОСОБА_3 , батько - ОСОБА_4 .

В решті заявлених вимог відмовити.

Судові витрати по справі залишити за ОСОБА_1 .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: С. І. Хомченко