ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 липня 2025 року

м. Київ

справа № 754/3173/23

провадження № 61-11340св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В.,

Ситнік О. М.,

учасники справи:

позивач - керівник Деснянської окружної прокуратури міста Києва, який діяв в інтересах держави в особі Київської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року, постановлену у складі судді Буші Н. Д., та постанову Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року, ухвалену колегією у складі суддів Журби С. О., Писаної Т. О., Приходька К. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року керівник Деснянської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся з позовом до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою.

В обґрунтування позову вказував, що первинна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 (далі - квартира АДРЕСА_2 ) проведена за ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після якої залишилася спадщина у вигляді вказаної квартири.

У квартирі АДРЕСА_2 зареєстрована тільки ОСОБА_2 .

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 69761429

від 16 серпня 2022 року заповіти та спадкові договори ОСОБА_2 не складала і не укладала.

22 жовтня 2020 року П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора завела спадкову справу № 1062/2020 відносно майна, яке залишилося

після ОСОБА_2 .

Згідно з матеріалами спадкової справи № 1062/2020 ОСОБА_3 22 жовтня

2020 року подала заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_2 . Постановою державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Храпійчук Т. В. відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що остання не надала документів на підтвердження родинних відносин з ОСОБА_2 або факту проживання зі спадкодавцем не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Також у матеріалах вказаної спадкової справи наявна нотаріально посвідчена

11 листопада 2020 року заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини після ОСОБА_2 . При цьому ОСОБА_1 не подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину та документи, які підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем.

Крім того, рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року у справі № 754/6012/21, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року та постановою Верховного Суду

від 12 січня 2023 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_2 .

У зв`язку з відсутністю спадкоємців на майно ОСОБА_2 просив визнати відумерлою спадщиною квартиру АДРЕСА_1 та передати її у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, мотиви їх прийняття

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року, відмовлено у відкритті провадження у цій справі.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що на дату подання позову

(10 березня 2023 року) відсутній спір щодо спадкового майна (квартири АДРЕСА_2 ), яке залишилось після ОСОБА_2 . Вирішення питання щодо визнання спадщини відумерлою в порядку позовного провадження можливе за наявності спадкоємців і спору між ними та органом місцевого самоврядування, тому суд відмовив у відкритті провадження, оскільки спір про право у цій справі відсутній.

Апеляційний суд погодився з аргументами прокурора щодо наявності спору про право у цій справі, у зв`язку з чим справа підлягала розгляду в порядку позовного провадження. Проте суд апеляційної інстанції вказав, що позивач не заявляв вимоги щодо такого спору, зокрема, щодо визнання права власності на спірне майно, а сама вимога про визнання спадщини відумерлою віднесена до окремого провадження без поєднання з вимогами про вирішення спору про право (визнання права власності), не може бути предметом розгляду в порядку позовного провадження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

25 липня 2023 року заступник керівника Київської міської прокуратури звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Підставою касаційного оскарження ухвали Деснянського районного суду

міста Києва від 16 березня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду

від 11 травня 2023 року заявник визначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18),

від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19),

у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 175/423/18 (провадження № 61-8171св19), від 26 лютого 2020 року у справі № 202/6418/18 (провадження № 61-18511св19), від 27 жовтня 2021 року у справі № 641/2666/19 (провадження № 61-12617св20) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року

у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) викладений висновок про те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року

у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19) вказано, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Упостановах Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 175/423/18 (провадження № 61-8171св19) від 26 лютого 2020 року у справі № 202/6418/18 (провадження № 61-18511св19) зазначено, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою в порядку окремого провадження є те, що під час вирішення цього питання не встановлено існування спору про право цивільне.

Особливістю розгляду справи про визнання спадщини відумерлою, яка розглядається в окремому провадженні, як і інших справ окремого провадження, зокрема, є: заявлені вимоги у порядку окремого провадження повинні бути безспірними (відсутній спір про право); справи окремого провадження порушуються за заявою і розглядаються за участю заявника, заінтересованих осіб (відсутність спору про право зумовлює відсутність сторін з протилежними інтересами, відсутність позову); немає інститутів і категорій, властивих позовному провадженню (пред`явлення зустрічного позову, заміна сторін, співучасть, мирова угода, треті особи, звернення до третейського суду тощо); справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (постанова Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року

у справі № 641/2666/19 (провадження № 61-12617св20)).

Вказує про наявність у цій справі спору про право між Київською міською радою та ОСОБА_1 , оскільки останній звертався із заявою щодо прийняття спадщини, тому він є потенційним спадкоємцем, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 1062/2020.

Посилається на справу № 754/6012/21 за позовом ОСОБА_3 до

ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю

з ОСОБА_2 та визнання права власності на квартиру

АДРЕСА_1 , яка підтверджує наявність спору про право у цій справі.

Зазначає, що суди попередніх інстанцій безпідставно застосували

статтю 186 ЦПК України, оскільки вона не передбачає підстав для відмови у відкритті провадження за викладених обставин.

Крім того, суд апеляційної інстанцій помилково вказав на необхідність поєднання вимог про визнання спадщини відумерлою з вимогами про визнання права власності на відповідне майно на стадії відкриття провадження, тобто встановив неефективний спосіб захисту, не розглядаючи справу по суті, що є порушенням права позивача на вільне обрання способу захисту.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 8 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 4 червня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права і додержання процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд дійшов таких висновків.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду не відповідають з огляду на таке.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, із цивільних, трудових, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою (частина перша

статті 1277 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Згідно зі статтею 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження є те, що розгляд такої заяви не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Статтею 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо:

1) заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

2) є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами;

3) у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

4) є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або скасував рішення третейського суду і розгляд справи в тому самому третейському суді виявився неможливим;

5) є рішення суду іноземної держави, визнане в Україні в установленому законом порядку, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

6) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Звертаючись до суду з позовною заявою в порядку позовного провадження, керівник Деснянської окружної прокуратури міста Києва, який діяв в інтересах держави в особі Київської міської ради,заявив вимогу про визнання спадщини відумерлою.

Необхідність вирішення вимог про визнання спадщини відумерлою

в порядку позовного провадження мотивована прийняттям спадщини

ОСОБА_1 , що вказує на наявність спору про право у цій справі. Крім того

у справі №754/6012/21 виникспір відносно квартири

АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з відсутності спору про право у даній справі.

Разом з тим, апеляційний суд вказав на наявність спору про право у даній справі, проте погодився з висновком місцевого суду щодо відмови у відкритті провадження у зв`язку з тим, що без заявлення інших вимог (про визнання власності на спірну квартиру) вимога про визнання спадщини відумерлою підлягає розгляду саме в порядку окремого провадження.

У справі, яка переглядається судом касаційної інстанції, між Київською міською радою та ОСОБА_1 виник спір про право стосовно спадщини після

ОСОБА_2 , а саме щодо квартири

АДРЕСА_1 , на що вказував прокурор у позові, та долучив копію заяви

ОСОБА_1 від 14 травня 2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасовою Ю. Г. і зареєстровану

за № 2265.

При цьому в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 відмовився від спадщини після ОСОБА_2 .

Упостановах Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 175/423/18 (провадження № 61-8171св19), від 26 лютого 2020 року у справі № 202/6418/18 (провадження № 61-18511св19), на які посилається заявник у касаційній скарзі, викладено висновок про те, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою в порядку окремого провадження є те, що під час вирішення цього питання не встановлено існування спору про право цивільне.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій не врахували частину шосту

статті 294 ЦПК України та помилково застосували статтю 186 ЦПК України, якою не передбачено підстав для відмови у відкритті провадження у випадку відсутності спору про право.

Враховуючи викладене, вирішення питання про визнання спадщини відумерлою не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки з позову та доданих до нього матеріалів вбачається спір про право, що підлягає розгляду виключно в порядку позовного провадження.

Крім того, висновок апеляційного суду про необхідність поєднання вимог щодо визнання спадщини відумерлою з вимогами про визнання права власності на відповідне майно на стадії відкриття провадження у справі суперечить висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), на яку посилається заявник у касаційній скарзі. Зазначені мотиви суду апеляційної інстанції також не є підставою для відмови у відкритті провадження відповідно до статті 186 ЦПК України.

Отже суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі за встановлених обставин.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта

статті 411 ЦПК України).

Оскільки аргументи касаційної скарги заступника керівника Київської міської прокуратури щодо відсутності підстав для відмови у відкритті провадження знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду, касаційна скарга підлягає задоволенню, ухвалаДеснянського районного суду міста Києва

від 16 березня 2023 року та постанова Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанціїдля вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Щодо судових витрат

Так як касаційний суд дійшов висновку про направлення справи до суду першої інстанції, встановлених статтею 141 ЦПК України підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Київської міської

прокуратури задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року скасувати, справу направити до суду першоїінстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. В. Сердюк О. М. Ситнік