Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Хорольській І.П.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення збитків (упущеної вигоди), -

В С Т А Н О В И В:

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення збитків (упущеної вигоди).

Позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його рідний брат ОСОБА_5 . Після його смерті залишилася спадщина, що складається із земельної ділянки площею 5,8400 га, кадастровий номер :01:007:0014, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, та 23.04.2024 року була відкрита спадкова справа.

Після цього в кінці квітня 2024 року відбулася зустріч з відповідачем, який користувався земельною ділянкою брата позивача без укладення договору оренди земельної ділянки, і йому було повідомлено, що позивач є спадкоємцем земельної ділянки, прийняв спадщину, і попередив також відповідача, щоб він не засівав земельну ділянку, так як він буде обробляти землю самостійно. З цією метою було придбано насіння соняшника сорту «НЮМА» на суму 12 600 грн.

Однак в травні 2024 року при виїзді для обробітку земельної ділянки був встановлений факт посіву на успадкованій земельній ділянці соняшника. При зустрічі із відповідачем, він підтвердив здійснення ним посіву соняшника на успадкованій мною земельній ділянці, пояснивши, що після смерті ОСОБА_5 отримав дозвіл на користування землею від його співмешканки.

Відповідач, не маючи зареєстрованого договору оренди земельної ділянки, не мав законного права на користування земельною ділянкою ОСОБА_5 , особливо після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З метою підтвердження посіву насіння соняшника уповноваженими особами Чернеччинської сільської ради здійснено обстеження земельної ділянки ОСОБА_5 та видано відповідну довідку. Даною довідкою також підтверджено факт відсутності зареєстрованого договору оренди на вказану земельну ділянку.

Позивач зазначає, що з вини відповідача був позбавлений у 2024 році можливості користування земельною ділянкою, вирощування сільськогосподарської продукції та отримання доходу.

Єдиним офіційним джерелом інформації є дані електронної зернової біржі України щодо біржової вартості соняшника та дані Міністерства агропромислового комплексу щодо середньої врожайності соняшника, що публікувалися на офіційному сайті міністерства. Згідно даних електронної зернової біржі України вартість 1 т. соняшника по Дніпропетровській області за станом на 30.04.2025 року становить 25 300 грн. Згідно даних міністерства АПК України середня врожайність насіння соняшника за станом на грудень 2024 року становила 2,06 т з гектару.

Самовільним захопленням земельної ділянки відповідач завдав позивачеві збитків у вигляді упущеної вигоди на суму 304 369,12 грн.

Розрахунок упущеної вигоди: 5,8400 га (загальна площа земельної ділянки) х 2,06 тони (середня урожайність) х 25300 грн. (біржова вартість) = 304 369,12 грн.

На підставі наведеного, позивач звертається до суду та прохає стягнути з відповідача суму упущеної вигоди в розмірі 304 369,12 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача заперечив проти позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву, а саме, що за усною домовленістю з ОСОБА_5 , відповідач сплачував йому орендну плату та податки на землю.

Коли помер, ОСОБА_5 , до відповідача звернулася його співмешканка, ОСОБА_6 , за допомогою у похованні та повідомила його про те, що вона збирається оформлювати дану земельну ділянку на себе і жоден з родичів не проти, оскільки вони не збираються допомагати матеріально у похованні ОСОБА_5 .

Відповідач за власні кошти здійснив поховання ОСОБА_5 , а за це йому дозволили і надалі користуватися даною земельною ділянкою.

Провівши весняно-польові роботи відповідач в середині квітня засіяв дану земельну ділянку насінням соняшника.

Відповідач зазначає про те, що десь в середині літа 2024 року до нього вперше звернувся позивач стосовно даної земельної ділянки. Відповідачу було дозволено зібрати врожай та після чого передати дану земельну ділянку позивачу. В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача та відсутні докази бажання засівати дану земельну ділянку у 2024 році, а саме: договір оренди техніки для проведення польових робіт та посіву соняшника.

Відповідач на сьогоднішній час він не користується даною земельною ділянкою та виконав усі вимоги позивача, а саме: вчасно зібрав врожай та заплатив за нього земельний податок у розмірі 2117 грн. 23 коп.

Позивач не надав докази визначення розміру збитків у вигляді упущеної вигоди та відсутні докази понесення збитків та упущеної вигоди.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Позивачеві на праві власності належить земельна ділянка площею 5,8400 га, кадастровий номер :01:007:0014, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 08.07.2024 року, виданого після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його рідного брата ОСОБА_5 (а. с. 6).

В листі Чернеччинської сільської ради № 717/01-13 від 909.08.2024 року зазначено, що на земельній ділянці з кадастровим номером :01:007:0014 виявлено посіви соняшника, інформація щодо укладення договору оренди відсутня (а. с. 8).

Зі змісту довідки про результати перевірки звернення ОСОБА_7 від 09.09.2024 року складеної о/у СКП ВП № 1 НРВП ГУНП в Дніпропетровській області вбачається, що ОСОБА_4 у 2017 році уклав усну угоду з ОСОБА_8 на те, що відповідачеві дозволяється користуватися земельною ділянкою та після смерті ОСОБА_5 усна домовленість була укладена з дружиною ОСОБА_9 , тобто вже на 2024 рік (а. с. 18-19).

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які відповідно є головою та заступником голови Чернеччинської сільської ради, які зазначили, що комісією сільської ради обстеження земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0014 не здійснювалося, розмір збитків (недоотриманих доходів), у зв`язку з використанням земельною ділянкою не визначався.

Так, упущена вигода є категорією визначення та розрахунок якої потребує урахування, зокрема, звичайних умов обороту, справедливості, розумності, компенсаційності відшкодування, які є оціночними поняттями, очевидно, що доведення таких обставин передбачає існування ряду міркувань (умовиводів), ймовірностей, а отже має здійснюватися із застосуванням стандарту переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Таким стандартом є стандарт вірогідності доказів, який з розумною впевненістю дозволяє стверджувати, що факт є доведеним, якщо після оцінки доказів вбачається, що факт скоріше відбувся (мав місце), аніж не був. Зокрема, з розумною впевненістю стверджувати доведеність позивачем наявності заподіяних йому збитків, правильність розрахунку збитків у вигляді упущеної вигоди, розміру упущеної вигоди, яка підлягає стягненню з боржника на користь кредитора тощо.

За цих умов збитки у вигляді упущеної вигоди підлягають відшкодуванню у разі: 1) коли заявлений кредитором не отриманий дохід (майнова вигода) був у межах припущення сторін на момент виникнення зобов`язань; 2) втрата доходу є ймовірним результатом порушення зобов`язання іншим контрагентом (боржником); 3) дохід не є абстрактним і може бути доведеним із розумним рівнем впевненості.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із частиною першою статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Частиною другою статті 22 ЦК України визначено,що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrumcessans),яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил статті 22 ЦК України, адже частиною першою цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Оскільки відшкодування збитків є однією з форм цивільно-правової відповідальності, застосування цієї відповідальності можливе лише за наявності чотирьох умов складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки боржника; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, вини боржника.

Окрім того,при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (частина четверта статті 623 ЦК України).

Отже для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, в тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди не настає, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 04 липня 2011 року у справі № 3-64гс11, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 908/2261/17, від 31 липня 2019 року у справі № 910/15865/14.

У цивільному праві протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності)). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається втому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Тож при зверненні з позовом про відшкодування заподіяних збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача збитків, наявність збитків та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, що виражається в тому, що збитки мають виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача збитків.

Натомість,боржник зі свого боку має доводити відсутність своєї вини у заподіянні збитків, оскільки чинним законодавством закріплена презумпція вини особи, яка порушила зобов`язання. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання (стаття 614 ЦК України).

За змістом пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України, до складу збитків у вигляді упущеної вигоди входять: 1) неотриманні стороною доходи, які вона могла б реально отримати за звичайних обставин якби її право не було порушено; 2) доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною; 3) неодержаний прибуток, на який сторона, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

Отже згідно наведених норм упущеною вигодою є неодержаний (не отриманий) дохід, який кредитор міг реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено, а боржник додержувався правил здійснення господарської діяльності.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це розрахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання певних грошових сум, якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Крім того, позивач (кредитор) має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 910/12204/17, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18.

Тобто, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача, про що дійшов висновку у своїй постанові Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є достатньою підставою для його стягнення, оскільки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані за звичайних обставин (мають реальний, передбачуваний та очікуваний характер).

Окрім того, позивач (кредитор) повинен довести: факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню (подібні висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 грудня 2019 року у справі № 908/2486/18, від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/3669/19, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18).

Ураховуючи наведене, пред`явлення позову про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, визначених статтею 22 ЦК України, покладає на кредитора (позивача), обов`язок довести: 1)протиправність (неправомірність)поведінки заподіювача збитків (боржника), 2) наявність збитків, їх розмір, в числі рахунку реальну можливість отримання ним таких збитків, 3)причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, а також, 4) вжитті ним заходи для отримання заявлених збитків, тоді як відповідач - має довести відсутність своєї вини у заподіянні заявлених до стягнення з нього збитків.

Зазначене визначення доведення збитків, тобто, упущеної вигоди наведено у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2021 року у справі № 922/3928/20.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Отже виходячи з досліджених доказів, судом не встановлено, що позивач здійснював свою господарську діяльність у весь зазначений спірний період та очікував на отримання прибутку у певному розмірі та за певних обставин, що свідчить про відсутність усіх підстав для застосування положень ст. 22 ЦК України до спірних правовідносин, наведених вище.

Керуючись ст. ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення збитків (упущеної вигоди) відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22 грудня 2025 року.

Суддя Т.А.Ковальчук