Справа № 149/2590/25
Провадження №2/149/1094/25
РІШЕННЯ

Іменем України

29.12.2025 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Гончарук-Аліфанової О. Ю.,

при секретарі Зоріній О. Г.,

за участю: позивача ОСОБА_1 , адвокатів Поворознюка Б. М., Зубаня О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної здоров`ю внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

15 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної здоров`ю внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Позов мотивований тим, що 08 липня 2020 року між на той час подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник конфлікт, під час якого ОСОБА_2 схопив ОСОБА_1 за кисть правої руки та почав із прикладенням значної фізичної сили вигинати їй пальці рук, щоб забрати належний їй мобільний телефон. Оскільки через неправомірні дії ОСОБА_2 позивачу було заподіяно тілесні ушкодження, а саме закритий перелом основи четвертої п`ясної кістки правої кисті, вона звернулась до правоохоронних органів. На підставі заяви ОСОБА_1 слідчим Тульчинського ВП Немирівського РВП ГУНП у Вінницькій області було внесено відомості до ЄРДР № 0000275 за ч. 1 ст. 122 КК України та, після проведення досудового розслідування, скеровано до суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 за ст. 128 КК України. Вказане кримінальне провадження було закрито у зв`язку із закінченням строків давності. Позивач вказує, що протиправними діями ОСОБА_2 їй було завдано моральної шкоди, яка згідно висновку судової психологічної експертизи становить 98 735,00 грн та матеріальної шкоди в розмірі 13 644,56 грн, яка складається із вартості телефону, витрат на лікування та на проїзд до суду для участі в судових засіданнях. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на її корить 13 644,56 грн матеріальної шкоди, 98 735,00 грн моральної шкоди та 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Ухвалою суду від 19 серпня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження для надання відзиву.

Ухвалою суду від 25 серпня 2025 року задоволено клопотання адвоката Зубаня О. О., здійснено перехід до розгляду справи з викликом сторін.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позову заперечив з наступних підстав. Так, відповідач жодних протиправних дій не вчиняв, а кримінальне провадження 0000275 було закрито ухвалою Тульчинського районного суду від 27 листопада 2024 року. Щодо розміру моральної шкоди представник відповідача заперечив та просив не приймати до уваги висновок судово-психологічної експертизи, оскільки сам висновок носить рекомендаційний характер, а вказана сума шкоди є припущенням експерта. Заявлений позивачем розмір шкоди 98 735 грн. не відповідає обставинам справи, є завищеним і задоволення судом такого розміру шкоди призведе виключно до збагачення позивача. Не підлягають до задоволення і позовні вимоги простягнення матеріальної шкоди в сумі 5 737,67 грн, завданої в результаті знищення телефону "Xiaomi Mi 9", адже, власником телефону є батько відповідача, який придбав даний телефон та дав його в тимчасове користування позивачу. Подані позивачем чеки на придбання пального на суму 7 805,79 грн не є належними та допустимим доказами, оскільки в чеках не вказано прізвище та дані позивача. Повістки-виклики до суду чи до слідчого не підтверджують той факт, що позивач приїздила саме своїм автомобілем, а не автобусом. Щодо чеків, які надані на підтвердження витрат позивача на лікування, то відсутні медичні виписки, в яких вказано, що позивачу рекомендовано їх купити та докази здійснення їх оплати саме позивачем. Висновки судово-медичних експертиз є недопустимими доказами, оскільки медичні документи, на підставі яких ці експертизи було проведено, не вилучалися в порядку ст. 159 КПК та не були відкриті стороні захисту в порядку ст. 290 КПК. Також представник відповідача зазначає, що позивачем було пропущено трьохрічний строк позовної давності для звернення з даним позовом. Представник відповідача вказує, що позивач у позові невірно виклала хронологію подій та перекрутила факти обставини самої події.

В судовому засіданні позивач, допитана в порядку ст. ст. 92, 234 ЦПК України, пояснила, що в шлюбі з ОСОБА_2 вони перебували 15 років, у них народилося двоє дітей. Спочатку їх стосунки були добрі, але з часом почали погіршуватись. Так, за декілька днів до події, чоловік вночі вивів її до лісу, де прив`язав до дерева і залишив одну. Через деякий час він повернувся та відпустив її, на її тілі лишились синці від мотузок. Вона зверталась в поліцію, за даним фактом було внесено відомості до ЄРДР, але згодом справу закрили через відсутність свідків даної події. З того часу вона прийняла рішення розлучитись та подала відповідний позов до суду, однак від чоловіка приховувала, оскільки боялась його реакції, часто ховалась з дітьми в кімнаті. Подія відбулась в АДРЕСА_1 , на початку липня 2020 року. Коли вона з сином була в кімнаті, чоловік зайшов до них, покликав старшу доньку, мотивуючи це тим, що діти мають знати, яка погана в них матір, та в присутності дітей почав її сварити, звинувачувати у руйнуванні сім`ї та принижувати. Вона просила припинити, однак чоловік не припиняв. Тоді вона сказала, що запише його сварку на диктофон в телефоні, а потім звернеться до поліції. Чоловік розлютився, підскочив до неї та почав забирати телефон, який вона тримала в руці. Вона не хотіла його віддавати, тоді чоловік, використовуючи фізичну силу, почав відгинати її пальці, таким чином заволодівши телефоном. Потім він став кидати телефон об підлогу, з наміром його розбити, ламати його, бити ним, згодом розламав його об коліно та почав ламати на дрібні шматки. Вона злякалась і вибігла з будинку, щоб покликати на допомогу та викликати поліцію від сусідів. На вулиці світились вікна її сусідки ОСОБА_3 , куди вона побігла, і попросила викликати поліцію. В неї боліла рука, вона не могла тримати склянку з водою, яку їй дала сусідка. Через вікно сусідів вона бачила, як її чоловік бігав з будинку до гаражу. Коли приїхала поліція, вона повернулась до будинку, її опитали поліцейські, запропонували викликати швидку допомогу, але вона відмовилась, оскільки боялась залишати дітей з чоловіком. На ранок її рука опухла і вона змушена була звернутись по медичну допомогу, де їй поставили діагноз, наклали гіпс і розпочали лікування.

Телефон, який чоловік відібрав у неї та знищив, належав їй. Дійсно, його купував її покійний свекор, ОСОБА_4 , з яким у неї були гарні відносини навіть після розлучення. Він подарував їй телефон ІНФОРМАЦІЯ_1 у кухні їх будинку в присутності членів сім`ї в подяку за те, що вона організувала йому святкування дня народження. Згодом, від сестри ОСОБА_2 , яка допомагала батькові вибирати позивачеві телефон, вона дізналась, що телефон був придбаний в кредит.

Уламки телефона знайдені не були, як зізнався їй відповідач, коли просив у неї пробачення та хотів примиритись, він викинув уламки телефону у вуличний шкільний туалет, який знаходився неподалік їхнього домогосподарства.

Розслідування та судовий розгляд кримінального провадження тягнувся тривалий час, вона вимушена була їздити до слідчого, для чого використовувала власне авто, яке їздить на бензині та газу. Вона намагалась зберегти чеки за заправку, однак збереглись не всі. Всі докази понесених матеріальних витрат, в тому числі на лікування, вона надала суду.

Після даної події вона тривалий час відчувала страх, вимушена була змінити місце проживання та повернутись з Тульчинського району до с. Уланова Хмільницького району, звідки вона родом. Також вона вимушена була змінити місце роботи. Вона працювала та працює в освіті, їй було соромно і вона досі відчуває сором за подію нанесення їй тілесних ушкоджень, її всі запитували, що сталося, вона досі боїться, що на новому місці роботи всі дізнаються, як з нею поводився чоловік. Крім того, їх спільна неповнолітня донька певний час за проханням чоловіка, займала його сторону, залишилась з ним жити, на початку давала неправдиві свідчення на користь чоловіка, що додатково завдавало їй моральних страждань. Позивач після події страждає від головних болей та безсоння.

При проведенні експертизи моральної шкоди, вона провела з експертом багато годин, її опитували, вона проходила різноманітні тестування.

З огляду на викладене, позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача адвокат Поворознюк Б. М. позовні вимоги підтримав, послався на те, що закриття кримінального провадження за строками давності не являється реабілітуючою ОСОБА_2 обставиною, що, згідно ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 листопада 2024 року ОСОБА_2 було роз`яснено, однак він проти закриття провадження не заперечував, кримінальне провадження закрито згідно його заяви. Також послався на те, що строки позовної давності не пропущено, оскільки вони переривались поданням цивільного позову в кримінальному провадженні, крім того, на вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, строки позовної давності не поширюються. Також послався на те, що оскільки телефон позивачеві було подаровано її свекром, то він являвся її особистим майном.

Відповідач в судові засідання не з`являвся, про час, день та місце судового розгляду повідомлений належним чином, згідно матеріалів справи перебуває за кордоном, де лікується.

З огляду на те, що в судовому засіданні був присутній представник відповідача адвокат Зубань О. О., який проти розгляду справи за відсутності відповідача не заперечував, крім того на підставі п.2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, неодноразова неявка до суду належним чином повідомленого відповідача не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві, зокрема посилаючись на відсутність причинного зв`язку, оскільки відповідач жодних протиправних дій щодо позивача не вчиняв, вину під час розгляду кримінального провадження заперечував, доказів його причетності до діяння, на яке вказує позивач, немає. Позивач ухвалу про закриття провадження не оскаржувала. Висновок психологічної експертизи не є категоричним, моральна шкода не доведена, доказів звернення позивача до лікарів, зокрема психологів та психіатрів не надано. Телефон позивачеві не належав, витрат пального позивачем не доведено, оскільки вона могла їздити автобусом або на газу. Зазначив, що позивач надала завідомо неправдиві покази слідчому і прокурору. Просив не приймати покази в судовому засіданні ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), як неправдиві. Крім того, просив застосувати строки позовної давності.

Заслухавши пояснення учасників, які з`явились в судове засідання, свідка, дослідивши письмові, електронні докази у справі, оглянувши також матеріали судової справи № 148/2042/22 щодо розгляду кримінального провадження № 0000275 по обвинуваченню ОСОБА_2 за ст. 128 КК України, суд приходить до такого.

Судом встановлено, що 04 серпня 2020 року на підставі заяви ОСОБА_1 про те, що 08 липня 2020 року між 23-24 год., її чоловік ОСОБА_2 в їхній квартирі АДРЕСА_2 , спричинив їх середньої важкості тілесні ушкодження, у вигляді перелому основи четвертої п`ясної кістки правої кисті, до ЄРДР було внесено відомості за № 0000275. Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 1 ст. 122 КК України (а.с. 11, 12, 13,14).

Позивач ОСОБА_1 визнана в даному кримінальному провадженні потерпілою та допитана 05 серпня 2020 року. ЇЇ покази на стадії досудового розслідування відповідають показам, наданим в суді у дані справі(а.с. 15, 16, 17).

В межах досудового розслідування кримінального провадження № 0000275 слідчими було проведено ряд слідчих дій: призначено судово-медичну, додаткову судово-медичну, судово-товарознавчу та судово-психологічну експертизи (а. с. 26, 28, 31, 35), крім потерпілої допитано підозрюваного, ряд свідків (а. с. 23-24).

Згідно висновку експерта № 46 від 05 серпня 2020 року, у ОСОБА_1 мало місце тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому основи фаланги IV пальця правої п?ясної кістки.

Дане тілесне ушкодження виникло найвірогідніше в термін і за обставин, на які вказує обстежена, тобто при скручуванні пальців правої кисті, і по тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня за відсутністю небезпеки для життя, які спричинили тривалий (більш як 21 день) розлад здоров?я.

Судово - медичні дані, які б підтверджували перелом основи фаланги IV пальця правої кисті внаслідок падіння із стоячого положення з послідуючим ударом (ударами) об тверді тупі предмети, відсутні (а. с. 26-27).

Із висновку експерта № 5 від 25 січня 2021 року, за результатами проведення додаткової судово-медичної експертизи, слідує, що у ОСОБА_1 мало місце тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому основи фаланги ІV пальця правої п`ясної кістки.

Дане тілесне ушкодження виникло найвірогідніше в термін і за обставин, на які вказує обстежена, тобто при скручуванні пальців правої кисті, і по тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня за відсутністю небезпеки для життя, які спричинили тривалий (більше як 21 день) розлад здоров`я.

Судово - медичні дані, які б підтверджували перелом основи фаланги IV пальця правої кисті внаслідок падіння із стоячого положення з послідуючим ударом (ударами) об тверді тупі предмети, відсутні.

Характер тілесного ушкодження у вигляді перелому основи фаланги IV пальця правої п`ясної кістки відповідає механізму утворення даного тілесного ушкодження, що підтверджується і при відтворенні обстановки та обставин події (а.с. 29-30).

З висновку експерта № СЕ-19/102-21/2250-ТВ від 11 лютого 2021 року слідує, що ринкова вартість мобільного телефону марки Xiaomi Mi 9 6/64 Gb Ocean Blue на момент його знищення 08 липня 2020 року становила 5 737,67 грн (а.с. 32-34).

Відповідно до рахунку на оплату №TUЦ-0010645 від 30 жовтня 2019 року, вартість телефону Хiaomi MI 9 6/64 GB Ocean Blue на час придбання складала 9 999 грн. 90 коп. (а. с. 52).

Згідно інформації, наданої ТОВ "Тех-Лайн" 19 вересня 2025 року на адвокатський запит, вказаний телефон було придбано в кредит ОСОБА_4 (а. с. 142). Дана обставина позивачем не заперечується.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/102-21/4471-ПС від 08 липня 2022 року, за результатами судової психологічної експертизи, ситуація, що досліджується за справою, є психотравмувальною для потерпілої ОСОБА_1 .

У ОСОБА_1 діагностовано стан психоемоційної напруги, тривожності, який викликаний пережитими подіями, що піддані експертному дослідженню та у свою чергу мають негативний вплив на психоемоційну сферу підекспертної особи в цілому. ЇЇ психоемоційний стан характеризується наявністю пригніченого стану, тривожністю. Пережиті нею події, пов`язані з отриманням тілесних ушкоджень внаслідок дій ОСОБА_2 , спровокували негативні психоемоційні утворювання із переважно соціально-тривожною фабулою.

Сума компенсації завданої ОСОБА_1 моральної шкоди за спричинені тілесні ушкодження складає матеріальний еквівалент 15, 19 мінімальних заробітних плат, що на день складання висновку становило 6500 грн., таким чином орієнтовний розмір моральної шкоди складає 98 735 грн.

Потерпілій ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода).

Можливий розмір за завдані страждання (моральну шкоду) внаслідок спричинених тілесних ушкоджень середньої тяжкості ОСОБА_1 складає 15,19 мінімальних заробітних плат, розмір яких установлюється рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, чинному на момент винесення рішення суду (або у грошовому еквіваленті на момент складання даного висновку експерта - 98 735 грн (а.с. 36-49).

25 жовтня 2022 року відповідачу ОСОБА_2 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України (а.с. 18-19).

В грудні 2022 року до Тульчинського районного суду Вінницької області було скеровано обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 та відкрито судове провадження (а.с. 20, 25).

Відповідно до вказаного обвинувального акту, ОСОБА_2 , обвинувачувався у тому, що 08 липня 2020 року, біля 23 год. 00 хв., він перебуваючи у житловому будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 , на грунті довготривалих неприязних відносин, в черговий раз спровокував конфлікт зі своєю, на той час, дружиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В ході виниклого конфлікту, ОСОБА_7 із власної необережності, що виразилась у формі кримінальної протиправної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг передбачити, при спробі відібрати мобільний телефон у ОСОБА_1 , не маючи при цьому прямого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, своїми руками скрутив пальці правої кисті ОСОБА_1 в результаті чого, остання отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому основи фаланги четвертого пальця правої п?ясної кістки.

Своїми необережними діями ОСОБА_2 заподіяв потерпілій ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому основи фаланги четвертого пальця правої п?ясної кістки, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за відсутності небезпеки для життя, що спричинили тривалий( більш як 21 день) розлад здоров?я.

Таким чином, ОСОБА_2 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, а саме в необережному спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження (а. с. 21-22).

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_1 26 грудня 2022 року було заявлено цивільний позов до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а.с. 50-51, матеріали справи № 148/2042/22).

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 листопада 2024 року кримінальне провадження № 0000275 від 04 серпня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України закрито, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 128 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 до обвинуваченого ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

При цьому за змістом зазначеної ухвали заява про закриття кримінального провадження було подана стороною захисту, ОСОБА_2 вину не визнав, однак клопотання про закриття провадження підтримав, зазначивши, що як суть обвинувачення, так і підстава звільнення від кримінальної відповідальності йому зрозуміла, зокрема те, що закриття провадження за строками не означає його виправдання, тобто, що ця підстава не є реабілітуючою. Також ОСОБА_2 було роз`яснено право заперечувати проти закриття провадження і продовження в такому разі судового розгляду в загальному порядку(а.с. 64-66).

Згідно показів малолітнього свідка ОСОБА_8 під час досудового розслідування кримінального провадження, він пам`ятає старий телефон його мами, яким він користувався, щоб грати. Цей телефон був у білому чохлі на магніті, його мамі подарували дідусь з бабусею по лінії його батька, у кухні, в присутності його сестри ОСОБА_6 . Той телефон зламав батько, коли вони всі були в кімнаті. Він забрав телефон в мами та розламав його об коліно, потім уламки поніс в гараж, звідки не приносив. Після події у мами був білий бинт на руці. (а. с. 73).

Під час слідчого експерименту в кримінальному провадженні, який проводився за участю ОСОБА_1 , судово-медичного експерта, позивач показала, як відбувалась подія нанесення їй тілесного ушкодження (а. с. 73).

Із наданих позивачем чеків та видаткових накладних вбачається, що 09 липня 2020 року та 30 липня 2020 року на лікування нею було витрачено 101,10 грн, з яких 41,10 грн - на придбання рукавиць та бинтів, 25,00 грн та 35,00 грн - на рентген-плівки (а.с. 53).

Свідок ОСОБА_5 (до зміни прізвища та по батькові - ОСОБА_6 ) в судовому засіданні показала, що вона являється донькою позивача та відповідача та була очевидцем події. Так, в той вечір, вона була в своїй кімнаті, а мати з молодшим братом - у спальні. Вона чула, як батько підвищив голос до матері, а потім покликав її та агресивно просив спостерігати за сваркою. Суперечка була через розлучення, батько обзивав матір, просив свідка повпливати на матір та підтримати його, говорив матері різкі образливі слова. Мати спочатку не реагувала, а потім просила його припинити, а то вона запише його на диктофон. Тоді батько підбіг до матері, став забирати в неї телефон, який вона тримала в руці, розгинати її пальці. Мати скрикнула від болю і батько забрав телефон, який почав кидати об підлогу, ламати об коліно. Потім батько вибіг з будинку і згодом повернувся. Приїхала поліція, в той вечір її не допитували. Мама скаржилась на біль в руці в той же вечір перед сном, не могла нічого робити рукою. Мати зверталась до лікарні за медичною допомогою через біль в руці.

Під час досудового розслідування вона міняла покази, оскільки відразу після події її батько просив її сказати неправду, так як вона не нестиме за це відповідальності через вік, а його можуть посадити в тюрму, тому просив, якщо вона його любить, дати покази на його користь. Ввечері напередодні її першого допиту батько з адвокатом, який також представляє інтереси батька в цій справі, вчили її , що потрібно говорити слідчому та переконували сказати неправду, що вона зробила, переживаючи за батька. Однак згодом вона зрозуміла, що вчинила неправильно та дала слідчому правдиві покази, аналогічні наданим в даній справі.

Телефон, який батько забрав у матері та розламав, належав мамі, їй подарував його дідусь, при цьому була присутня вона та її молодший брат. Дідусь казав, даруючи телефон, що це мамі за двох дітей. Також батько їй розказував, що уламки материного телефону він викинув у шкільний туалет.

Оцінивши аргументи сторін та надані докази, суд зазначає наступне щодо права позивача ОСОБА_1 на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Статтями 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, матеріальна та моральна шкода, завдана фізичній особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.

Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить:а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.

Відповідне тлумачення викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 311/2467/16-ц, провадження № 61-30575св18.

Згідно положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України (у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності) доктриною кримінального права визначено як нереабілітуючу підставу звільнення від кримінальної відповідальності.

Сам факт закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав свідчить про наявність складу злочину у тому діянні, в якому обвинувачується особа та вину цієї особи у вчиненні такого злочину.

За змістом статті 129 КПК України обвинувачений у кримінальному провадженні звільняється від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану злочином, у разі встановлення судом відсутності події кримінального правопорушення.

Отже, в усіх інших випадках, у тому числі і у разі, коли кримінальне провадження було закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з підстав ст. 49 КК України питання про цивільно-правову відповідальність вирішується на загальних підставах.

Враховуючи те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з підстав статті 49 КК України, що відноситься до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження, заподіяна кримінальним правопорушенням шкода та витрати потерпілого від кримінального правопорушення відшкодовуються у такому самому порядку, як і при ухваленні обвинувального вироку.

В даному випадку, наявний причинно-наслідковий зв`язок між винними діями ОСОБА_2 та шкодою, заявленою позивачем у позовній заяві, що, крім факту закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_2 з нереабілітуючих підстав, доведено наданими позивачем доказами, зокрема матеріалами досудового розслідування, її показами в суді, показами свідка ОСОБА_5 .

Суд приймає зазначені докази, оскільки вони відповідають вимогам ст. 76-80 ЦПК України, надані експертизи проведено атестованими судовими експертами, обізнаними про кримінальну відповідальність, їх висновки містять інформацію щодо предмета доказування, підстав для недопустимості доказів, отриманих в кримінальному провадженні, передбачених ст.ст. 87-88 КПК України не наведено, крім того, у разі незгоди з висновками експертиз, сторона відповідача сторона не була позбавлена можливості заявити клопотання про призначення експертизи, виклавши у клопотанні підстави незгоди з цим висновком та зазначивши вимоги до повторної експертизи.

Такі висновки суду відповідають позиції ВС, викладеній у постановах Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 761/12898/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17, від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17, від 15 квітня 2021 року у справі № 759/15556/18, від 03 квітня 2024 року у справі № 522/16529/20, провадження № 61-17829св23, від 20 листопада 2024 у справі № 373/2163/21 провадження 61-12294св23.

Подібні висновки також викладено у постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17, від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18.

Також суд приймає покази свідка ОСОБА_5 , очевидця події, оскільки вони стосуються предмету доказування в межах розгляду даної справи, свідок досягла повноліття, попереджена про кримінальну відповідальність, приведена до присяги. Крім того, свідок надала логічні пояснення зміни нею показів під час досудового розслідування кримінального провадження, а її покази, надані суду в даній справі, повністю узгоджуються з іншими дослідженими в межах даної справи доказами.

Доказів того, що шкоди позивачеві було завдано не з вини відповідача, суду не надано.

З огляду на те, що позивачем доведено належність їй телефону марки Xiaomi Mi 9, вартістю 5 737,67 грн, який був знищений відповідачем в результаті вчинення ним протиправного діяння, вартість вказаного майна підлягає відшкодуванню відповідачем.

Крім того, заявлені витрати позивача на лікування в розмірі - 101,10 грн, також підлягають стягненню з відповідача на підставі ч. 1 ст. 1195 ЦК України, оскільки надані на їх підтвердження докази відповідають місцю, часу та характеру нанесених позивачу тілесних ушкоджень.

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на пальне, суд зауважує, що такі витрати можуть бути відшкодовані у розмірі витрат на паливно-мастильні матеріали, з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу, якщо вони підтверджені документально.

Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті затверджено наказом Міністерства транспорту України від 10 лютого 1998 року № 43 і призначені для планування потреби підприємств, організацій та установ в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива.

Позивачем надано фіскальні чеки на купівлю бензину на суму 7 805,79 грн. Разом з тим, доказів того, яким транспортом користувався позивач, яку відстань та звідки вона проїхала, яким типом палива вона користувалась в разі використання автомобіля, який має газову установку, суду не надано, таким чином позовні вимоги в цій частині не доведено.

Позиція суду з цього приводу відповідає позиції, викладеній у постанові КЦС ВС від 14 вересня 2022 року у справі № 509/6250/20.

Таким чином суд частково задовольняє вимоги позивача щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 5 838 грн. 77 коп.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Судом встановлено, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, що негативно позначилося на її стані та призвело до моральних страждань. Даний факт підтверджується поясненнями ОСОБА_1 , висновком судової психологічної експертизи.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує висновки експерта, обставини справи, характер та обсяг страждань, та немайнових втрат, яких зазнала позивач, а також високий рівень та значну тривалість її моральних страждань і душевних переживань, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї відповідача, зокрема те, що позивач вимушена була змінити місце проживання, роботу, через звернення до правоохоронних органів щодо дій чоловіка, в неї погіршились стосунки з донькою, позивач боялась та продовжує боятись розголосу та публічного осуду, вимушеність потерпілої витрачати свій особистий час для звернення до правоохоронних органів, до судів, необхідністю неодноразового прибуття як до органу досудового розслідування, так і в судові засідання, що, загалом триває більше п`яти років, тому наведені обставини призвели до значної зміни звичайного укладу та способу життя ОСОБА_1 , порушили її звичний життєвий ритм.

З урахуванням наведеного, розмір моральної шкоди, зазначений у висновку експерта , є обґрунтованим та таким, що відповідає як обсягу страждань позивача, так і характеру її немайнових втрат.

При цьому, вказаний розмір відшкодування моральної шкоди являється достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої, не призводить до її безпідставного збагачення, та у жодному разі не являється покаранням винної особи.

Протилежного стороною відповідача не доведено.

З урахуванням викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає доведеним заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 98 735 грн. та задовольняє позов в цій частині.

Щодо строків позовної давності.

Згідно ч.1 ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 листопада 2024 року цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, що був пред`явлений у кримінальному провадженні 0000275, залишений без розгляду.

Відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною другою статті 265 ЦК України, якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності.

Аналіз змісту вказаних норм дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності для потерпілого у кримінальному провадженні за вимогами про відшкодування шкоди співпадає з моментом появи у кримінальному провадженні особи у статусі підозрюваного чи обвинуваченого, тобто коли у потерпілого виникає право на пред`явлення позову до конкретної особи.

Даний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у праві №369/1850/18.

25 жовтня 2022 року відповідачу ОСОБА_2 було повідомлено про підозру, отже початок перебігу строку позовної давності починається саме з цієї дати.

Цивільний позов у кримінальному провадженні № 0000275 відносно ОСОБА_2 був пред`явлений ОСОБА_1 26 грудня 2022 року (а.с. 15, справа № 148/2042/22), а без розгляду дану позовну заяву залишено 27 листопада 2024 року.

Повторно, вже в порядку цивільного судочинства, ОСОБА_1 пред`явила до суду позов 15 серпня 2025 року (а.с. 1), тобто в межах строку позовної давності, з урахуванням положення ч. 2 ст. 265 ЦК України.

Крім того, згідно п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої серед іншого, ушкодженням здоров`я.

Таким чином заява представника відповідача про застосування строку позовної давності є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем були надані такі документи: договір про надання правничої допомоги по цивільній справі від 08 січня 2025 року (а.с. 67), фіскальний чек (а.с. 68), детальний опис наданих послуг від 12 серпня 2025 року (а.с. 69), копії ордера та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 70-71).

Враховуючи співмірність наданих адвокатом Поворознюком Б. М. послуг зі складністю справи, витраченим адвокатом часом, обсягом наданих послуг, ціною позову, беручи до уваги те, що позов було задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 4 920грн (5000*(104 573, 77*100:106 253, 57).

Крім того, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 на підставі п. 6 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при пред`явленні нею позову, а тому відповідно до положень ст.ст.133, 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1 191, 80 грн. (1 211,2 *(104 573, 77*100:106 253, 57). Іншу частину судового збору в розмірі 19 грн. 40 коп. відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, компенсувати за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10-13, 76-81, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 5 838 (п`ять тисяч вісімсот тридцять вісім) гривень 77 (сімдесят сім) копійок та моральну шкоду в розмірі 98 735 (дев`яності вісім тисяч сімсот тридцять п`ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 4 920 (чотири тисячі дев`ятсот двадцять гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави (Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача: UA0026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 1 191 (одна тисяча сто дев`яносто одна) гривня 80 (вісімдесят) копійок.

Частину судового збору в розмірі 19 (дев`ятнадцять) грн. 40 (сорок) коп. компенсувати за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1

Представник позивача: адвокат Поворознюк Борис Миколайович, 22000, вул. В`ячеслава Чорновола, 26, м. Хмільник Вінницької області, РНОКПП НОМЕР_2

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3

Представник відповідача: адвокат Зубань Олександр Олександрович, 22352, вул. Перемоги, 4, с. Бірків, Вінницького району Вінницької області, РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя: