Справа № 953/9574/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року

Київський районний суд м. Харкова у складі судді Вітюка Р.В.

за участю секретаря судового засідання Лушпай В.О.,

учасники справи у судове засідання не з`явились

розглянув у м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Єврокредит" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК Єврокредит" (далі Товариство) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , боржниця) про стягнення заборгованості у розмірі 18 744,29 грн, з яких заборгованість за кредитом 6 593,86 грн та заборгованості по сплаті відсотків 12 150,43 грн. Також позивач просив стягнути з відповідачки судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 11 200,00 грн. Просив розглядати справу у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Позовна заява мотивована тим, що позивач отримав права вимоги відповідно до договорів факторингу за кредитним договором № TDB.2020.0991.8369 від 07.05.2020, зобов`язання за яким відповідачка належним чином не виконувала, через що у неї утворилась заборгованість спочатку перед первісним кредитором, а потім перед позивачем.

Виклад позиції відповідача

12.12.2025 та 14.12.2025 від відповідачки надійшли заява (пояснення), в яких вона вказала, що була клієнтом АТ "МЕГАБАНК" і користувалась наданою карткою (кредитним лімітом) для сплати комунальних платежів, зокрема, зазначає, що скористалась коштами в розмірі 6 500,00 грн. Водночас після початку повномасштабних військових дій у лютому 2022 року банк припинив свою роботу і було оголошено про його банкрутство сума залишилась не погашеною. При цьому мобільний додаток та гаряча лінія не працювали, відділення банку було закрито. Додаткових повідомлень з вказаного часу щодо необхідності погасити заборгованість відповідачка не отримувала. Просила врахувати вказані обставини.

Процесуальні дії у справі

Суд ухвалою від 16.09.2025 відкрив спрощене позовне провадження, встановив учасникам справи строки для реалізації процесуальних прав та призначив справу до розгляду.

Розгляд справи відкладався з метою належного повідомлення відповідачки у справі, зокрема, до 16.12.2025.

14.10.2025, 12.12.2025 від позивача надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

16.12.2025 у судове засідання учасники справи не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином в порядку, передбаченому статтями 128, 272 ГПК України. Позивач повідомлений в електронному кабінеті. Відповідачці надсилалась судова кореспонденція засобами поштового зв`язку. Також про обізнаність відповідачки свідчать її заяви.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, враховуючи, що явка сторін не визнавалась обов`язковою, наявність заяв по суті спору, заяву позивача про розгляд справи за відсутності представника, вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутність учасників справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом

07.05.2020 Акціонерне товариство "МЕГАБАНК" (далі Банк) та ОСОБА_1 уклали договір № TDB.2020.0991.8369 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії (далі кредитний договір), відповідно до п. 1.1. якого він є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів за платіжними картками todobank у АТ "МЕГАБАНК" (далі Правила). Підписання сторонами цього договору вважається одночасно підписанням Правил, у зв`язку з чим Правила не підлягають додатковому та/або подальшому підписанню. Договір разом з Правилами, Тарифами на послуги Банку (додаток № 1 до договору), далі Тарифи, вступають в силу для сторін одночасно з підписанням цього договору і складають єдиний договір, надалі договір.

Відповідно до пункту 1.2. кредитного договору Банк відкриває клієнту: поточний рахунок № НОМЕР_1 (далі картковий рахунок-1) в гривні; поточний рахунок № НОМЕР_2 (далі картковий рахунок-2) в доларах США; поточний рахунок № НОМЕР_3 (далі картковий рахунок-3) в Євро, (разом карткові рахунки), на підставі отриманої від клієнта заяви-анкети встановленого зразка, а також видає платіжну картку міжнародної платіжної системи (далі картка). Картковий рахунок-1 обслуговується за дебетово-кредитною схемою, картковий рахунок-2 та картковий рахунок-3 за дебетовою схемою. Картка, що видається на підставі цього договору є власністю Банку.

Пунктом 2.1. договору сторони узгодили, що Банк може надавати клієнту кредит шляхом сплати з карткового рахунку платежів клієнта, здійснення його розрахункових операцій та видачі йому готівки на суму, що перевищує залишок на цьому рахунку, але в межах доступного ліміту кредитної лінії.

Умови кредитування передбачені у п. 2.2. кредитного договору, згідно з яким: тип кредиту: кредитування рахунку; сума максимального ліміту кредитної лінії: 200 000,00 грн; пільговий період для нарахування процентів по заборгованості, що виникла внаслідок здійснення операцій в торгово-сервісних мережах до 62 днів; процентна ставка за користування доступним лімітом кредитної лінії по операціям, які здійснені в торгово-сервісних мережах у пільговий період з дати першого зняття коштів (фіксована), % річних: 0,0001 %; базова: 56 %; кінцевий строк, до якого має бути сплачена заборгованість за доступним лімітом кредитної лінії у повному обсязі: до 06.05.2021.

Відповідно до пункту 2.4. кредитного договору сплата процентів, передбачених умовами договору за користування доступним лімітом кредитної лінії, здійснюється клієнтом у разі його використання (повністю та/або частково).

Клієнт зобов`язаний при користуванні доступним лімітом кредитної лінії: щомісячно, не пізніше розрахункової дати місяця, наступного за звітним, сплатити обов`язковий мінімальний платіж, в т.ч. проценти та інші обов`язки платежі, передбачені договором, у розмірі, визначеному тарифами, шляхом забезпечення надходження цих коштів на картковий рахунок 1; погасити заборгованість за доступним лімітом кредитної лінії до настання кінцевого строку сплати цієї заборгованості (пункт 3.1.2. договору).

Пунктом 4.1. договору передбачено, що підписавши цей договір клієнт підтверджує, що один примірник цього договору із додатками, картка та ПІН-код до неї, тарифи, паспорт споживчого кредиту, ним отримані під підпис. З реальною річною процентною ставкою та загальною вартістю кредиту на дату укладення договору, у письмовій формі ознайомлений.

Відповідно до пункту 7.1. кредитного договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 99 років, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань за ним. У випадку якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії договору, сторони не повідомили одна одну про його припинення, договір продовжує свою дію на кожний наступний календарний рік. Закінчення строку договору не звільняє клієнта від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованість ОСОБА_2 за договором № TDB.2020.0991.8369 станом на 03.09.2024 складає 18 744,29 гривень, що складається з: заборгованості за основним боргом: 6 593,86 гривень; заборгованості по нарахованим та не сплаченим відсоткам: 12 150,43 гривень. Водночас період нарахування процентів, їх розмір у розрахунку не наведено (вказано загальну суму).

На підтвердження факту користування кредитними коштами позивач надав виписки по особовому рахунку відповідачки з 07.05.2020 до 02.12.2022, в яких відображено рух наданих кредитних коштів та вказані проценти за користування.

Відповідачка у відзиві на позов визнала факт використання кредитних коштів у розмірі 6 500,00 грн. Водночас вказала на неможливість погасити отримані кредитні кошти, у зв`язку з ліквідацією Банку та відсутності комунікації зі сторони кредитора.

03.09.2024 відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону) Банк та Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Мустанг Фінанс" уклали договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до пункту 1 якого Банк відступає новому кредитору належні Банку, а новий кредитор набуває права вимоги Банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у додатку № 1 цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників. За договорами на розрахунково-касове обслуговування та/або договорами про користування банківськими індивідуальними сейфами та/або кредитними договорами, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.

Відповідно до п. 4 договору № GL1N426240 сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у сумі 21 723 211,51 грн, надалі за текстом - ціна договору. Ціна договору сплачується новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до пункту 14 цього договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор.

ТОВ "Фінансова компанія "Мустанг Фінанс" набуло право вимоги до боржників за основними договорами, в тому числі і за кредитним договором № TDB.2020.0991.8369 від 07.05.2020, відповідно до якого боржником є ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з додатку № 1 до договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, укладеного 03.09.2024.

27.12.2024 ТОВ "Фінансова компанія "Мустанг Фінанс" і Товариство уклали договір № 1/12 про відступлення прав вимоги, відповідно до пункту 2 якого права вимоги переходять від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору та додатку № 1.

У пункті 4 договору № 1/12, з урахуванням змін, внесених у цей пункт додатковою угодою № 1 від 23.05.2025, сторони узгодили ціну договору та строки здійснення розрахунків за договором. Зокрема, відповідно до додаткової угоди № 1 від 23.05.2025 року пунктом 4 узгоджено, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору, новий кредитор сплачує первісному кредитору грошові кошти у сумі 22 730 000,00 грн, надалі за текстом - ціна договору. Ціна договору сплачується новим кредитором шляхом безготівкового перерахування коштів на будь-який з рахунків первісного кредитора в банківських установах за реквізитами, що зазначені у цьому договорі. Оплата здійснюється з розстроченням платежу наступними частинами: 1) в строк до 31 грудня 2024 року включно має бути сплачений аванс в сумі 8 030 000,00 грн; 2) в строк до 31 серпня 2025 року включно має бути сплачений залишок суми в розмірі 14 700 000,00 грн.

Пунктом 14 договору № 1/12 визначено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін.

Відповідно до умов договору № 1/12 Товариство набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників за основними договорами. Згідно з витягом з додатку № 1 до договору № 1/12 про відступлення прав вимоги, серед інших, до Товариства перейшло право вимоги за кредитним договором № TDB.2020.0991.8369 від 07.05.2020, відповідно до якого боржником є ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Між учасниками справи склались правовідносини щодо позики, яке спочатку виникло між первісним кредитором (Банком) і боржницею, а в подальшому між новим кредитором (Товариством) та боржницею. Спір у справі стосується повернення заборгованості за наданими у користування коштами, зокрема, таких коштів і процентів за користування ними. Відповідачка частково визнає заборгованість.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що Банк та відповідачка уклали договір про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії, за яким відповідачці було надано можливість використовувати кошти у межах встановленого кредитного ліміту, тобто між сторонами фактично склались договірні правовідносини у порядку статей 626, 628 ЦК України щодо отримання кредиту.

Факт укладення договору визнають обидві сторони та підтверджується наданими доказами, зокрема, договором.

Крім того, факт отримання (використання) кредитних коштів також визнається сторонами. Позивач вказує про суму основної заборгованості у розмірі 6 593,86 гривень, відповідачка вказує, що використала кошти у розмірі 6 500,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд враховує, що на підтвердження отримання коштів у користування позивач надав виписку по особовому рахунку відповідачки, який є первинним бухгалтерським документом в розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому вважає, що позивач надав належні докази в розумінні статей 76 80 ЦПК України на підтвердження факту використання кредитного ліміту в розмірі 6 593,86 грн, а тому підлягають поверненню на підставі ст. 1049, 1054 ЦК України.

Щодо нарахованих процентів то суд зазначає таке.

Як вбачається з положень кредитного договору сторони узгодили:

-пільговий період для нарахування процентів по заборгованості, що виникла внаслідок здійснення операцій в торгово-сервісних мережах до 62 днів; процентна ставка за користування доступним лімітом кредитної лінії по операціям, які здійснені в торгово-сервісних мережах у пільговий період з дати першого зняття коштів (фіксована), % річних: 0,0001 %; базова: 56 %; кінцевий строк, до якого має бути сплачена заборгованість за доступним лімітом кредитної лінії у повному обсязі: до 06.05.2021; реальна річна процентна ставка: 87,3 % (тариф todobank), 73,3 % (тариф todobank+) (п. 2.2. кредитного договору);

-у випадках невиконання та / або неналежного виконання клієнтом зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитною лінією та процентів за користування кредитною лінією, клієнт на письмову вимогу Банку у строк зазначений у вимозі, сплачує на користь Банку суму боргу, з урахуванням індексу інфляції (тільки якщо індекс інфляції більше одиниці), а також відповідно до статті 625 ЦК України 80 % річних від простроченої суми за весь період прострочення (п. 5.1., 5.2. кредитного договору).

Суд зазначає, що позивач не надав суду деталізованого розрахунку процентів за користування кредитними коштами, а саме: строку нарахування (коли було використано кошти, момент по який нараховувались проценти; до 06.05.2021 чи поза межами вказаного строку із застосуванням п. 5.1., 5.2. кредитного договору); застосовна процентна ставка (пільгова у 62 дні, базова чи реальна).

У наданих суду виписках з 07.05.2020 до 02.12.2022 та з 03.12.2022 до 03.09.2024 відображено рух коштів, зокрема, згідно з наданою випискою нарахування процентів починається з 25.02.2022. При цьому згідно з п. 2.2. договору кінцевий строк, до якого має бути сплачена заборгованість за доступним лімітом кредитної лінії у повному обсязі: до 06.05.2021. Жодних доказів на підтвердження умов договору позивач не надав. Також до позову не було долучено Правил обслуговування клієнтів за платіжними картками todobank у АТ "МЕГАБАНК" (які згідно з п. 1.1. договору складають єдиний договір), з яких суд міг би встановити відповідні положення стосовно пролонгації договору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно з усталеною практикою суду касаційної інстанції саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду (постанова Верховного Суду від 22.08.2023 у справі № 922/1280/22).

Так, суд враховує, що наданий первинний документ (виписка по рахунку) підтверджує факт надання у користування коштів, однак порядок нарахування процентів за користування кредитним коштами (строк, ставка тощо) має відповідати узгодженим сторонам умовам.

Водночас надана виписка по рахунку відповідачки з 07.05.2020 до 02.12.2022 та з 03.12.2022 до 03.09.2024 не відображає та не може відображати відповідних умов договору, на підставі яких суд міг би встановити правомірність нарахування процентів за користування кредитом або ж процентів передбачених статтею 625 ЦК України.

Суд зазначає, що вказана виписка містить відомості починаючи з 28.09.2020 (а.с. 40 41). При цьому за період з 28.09.2020 до 31.10.2022 наявні записи про: "поповнення рахунку", "списання коштів", "зарахування бонусів", "виплата нарахованих", "прострочення кредитної", "перенесення заборгованості". Жодних записів про нараховані проценти, їх зарахування до прострочених процентів тощо виписка за період з 28.09.2020 до 31.10.2022 не містить. Окремо зазначено періоди з 25.02.2022 до 31.10.2022 та з 29.07.2022 до 02.12.2022, в яких містяться записи: "нарахування відсотків", "прострочення кредитної", "перенесення заборгованості". З іншої виписки (а.с. 32 35) вбачається загальний розмір заборгованості 6 593,86 грн та відображено прострочені проценти за кредитним договором без наведення розміру таких процентів. Згідно із здійсненого судом розрахунку за вказаною випискою вбачається, що таки процент складає 80 % від суми заборгованості 6 593,86 грн починаючи з лютого 2023 року, що відповідає процентам вказаним у п. 5.1. договору (відповідно до статті 625 ЦК України 80 % річних від простроченої суми за весь період прострочення).

Водночас за умовами п. 5.1., 5.2. договору сторони узгодили, що у випадках невиконання та / або неналежного виконання клієнтом зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитною лінією та процентів за користування кредитною лінією, клієнт на письмову вимогу Банку у строк зазначений у вимозі, сплачує на користь Банку суму боргу, з урахуванням індексу інфляції (тільки якщо індекс інфляції більше одиниці), а також відповідно до статті 625 ЦК України 80 % річних від простроченої суми за весь період прострочення.

Тобто з аналізу наданих документів вбачається, що кредитор, починаючи з лютого 2023 року, застосував п. 5.1. кредитного договору, а саме відповідальність передбачено частиною другою статті 625 ЦК України у виді відсотків річних у розмірі 80%.

Водночас, по-перше, позивач не надав доказів не надав доказів звернення Банку з відповідною письмовою вимогою. При цьому суд враховує пояснення відповідачки щодо неможливості сплати нею заборгованості через віднесення Банку до категорії неплатоспроможних.

По-друге, згідно з пунктом 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває по теперішній час.

Верховний Суд у постанові від 12.02.2025 у справі № 758/5318/23 зробив висновок, що тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, оскільки частина процентів проценти, як відповідальність за частиною другою статті 625 ЦК України у розмірі 80 %, за кредитним договором нарахована у період дії воєнного стану, то відповідач звільняється від обов`язку її сплати на користь кредитора і суд вважає за можливе безпосередньо застосувати пункт 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, оскільки саме вказаним положенням урегульовані спірні правовідносини.

За таких обставин, суд враховуючи, що позивач (як особа, яка має довести розмір заборгованості) не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності нарахування процентів за період з 07.05.2020 до 06.05.2021 (строк повернення відповідно до п. 2.2. кредитного договору), а саме не надав доказів використання кредитних коштів у визначений період і, у такому разі розміру застосованої процентної ставки, строку нарахування тощо, доказів продовження дії договору з визначеними умовами (розмір процентів за користування коштами, пільговий період тощо) після 06.05.2021 та можливість нарахування відповідних процентів, а відповідальність передбачена п. 5.1. кредитного договору (частина друга статті 625 ЦК України у розмірі 80 %) застосована у період дії воєнного стану без урахування заборони передбаченої п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вважає, що позивач не довів правомірності нарахування процентів та їх розміру у порядку, передбаченому частиною першою статті 81 ЦПК України. А тому у частині нарахованих процентів суд відмовляє за недоведеністю (у частині строку дії договору) та безпідставності (у частині поза межами строку дії договору та в період дії воєнного стану).

Водночас вимоги позивача щодо наявності основної заборгованості у розмірі 6 593,86 грн суд вважає обґрунтованими та доведеними відповідними первинними документами, а тому такі підлягають до задоволення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Так, позивач отримав права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором відповідно до договорів факторингу, а тому з дати відступлення прав вимоги Товариство стало кредитором за вказаним договором.

Отже, первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання щодо надання боржнику коштів у користування (право вимоги за якими згодом перейшло до позивача), однак в порушення ст. 509, 1048, 1049, 1054 ЦК України та умов договору відповідачка зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого у останньої перед позивачем утворилась заборгованість. А тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині вимог про стягнення основної заборгованості.

Висновки за результатами розгляду заяви

Отже, позовні вимоги Товариства до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню в розмірі 6 593,86 грн основної заборгованості, у задоволенні решти позовних вимог про стягнення 12 150,43 грн процентів слід відмовити.

Судові витрати

Позивач заявив до стягнення судовий збір та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 2 422,40 грн і 11 200 грн, відповідно.

Щодо судового збору

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачена сума судового збору пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 852,15 грн (частина перша статті 141 ЦПК України).

Щодо витрат на професійну правову допомогу

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивач на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу до позовної заяви та заяви про розподіл судових витрат додав (в копіях):

- договір про надання правничої допомоги від 01.07.2025 № 1/07, укладений між Товариством та адвокатським об`єднанням "Альянс ЛТД";

- акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 12109816 від 14.08.2025, відповідно до якого, загальна вартість послуг складає 11 200 грн, з яких 1 200,00 грн проведення юридичного та фінансового аналізу, 10 000,00 грн складання позовної заяви;

- ордер від 11.08.2025.

правила розподілу судових витрат унормовано статтею 141 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду від 10.08.2023 у справі № 759/17885/19 сформовано висновок, що випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, також визначені положеннями частин четвертої, п`ятої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами третьою п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд враховує, що розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу є непропорційним до предмету спору. Позивач заявив до стягнення 18 744,29 грн, а витрати на правову допомогу у розмірі 11 200 грн, тобто більш ніж 59 % від суми позову. При цьому справа, що розглядається не є складною (предметом є стягнення кредитної заборгованості, яка не потребує формування складної правової позиції). А тому заявлена до стягнення сума витрат на правову допомогу визнається судом непропорційною до предмету спору, що, враховуючи дані, конкретні обставини справи, є підставою для часткової відмови у задоволенні таких вимог (9 200 грн), а обґрунтованим визнається сума у розмірі 2 000 грн. Крім того, суд враховує, що позовні вимоги задоволені частково, а тому розмір заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу підлягають до задоволення у пропорційному розмірі відповідно до пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, а саме 703,55 грн.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 49, 141, 223, 263 265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Єврокредит" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Єврокредит" суму заборгованості за договором позики № TDB.2020.0991.8369 від 07.05.2020 у розмірі 6 593,86 грн основної заборгованості.

3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Єврокредит" витрати по сплаті судового збору в розмірі 852,15 грн та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 703,55 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дані про сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК Єврокредит" (49001, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пров. Ушинського, буд. 1, офіс 105; код 40932411).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ).

Повне судове рішення складено та підписано 16.12.2025.

Суддя Роман ВІТЮК