Справа № 761/9529/24
Провадження № 4-с/761/157/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Аббасова Н.В., вивчивши матеріали скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Державна казначейська служба України, Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Головне улправління пенсійного фонду України в м. Києві на бездіяльність держаного виконавця Державної казначейської служби України, -

ВСТАНОВИВ:

22.10.2025 до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла вищевказана скарга ОСОБА_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2025 матеріали вказаної позовної заяви передані для розгляду судді Аббасовій Н.В.

Вивчивши зміст скарги та додані до неї матеріали, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження у даній справі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною другою статті 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

За змістом ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Разом з цим, встановлено, що скаржник ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність Державної казначейської служби України.

Скаржник звернулася до суду в порядку цивільного судочинства, однак слід зазначити, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень..

Відповідно до 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).

Таким чином, суддею встановлено що скарга ОСОБА_1 на бездіяльність державної казначейської служби України, не може розглядатися у порядку цивільного судочинства, а тому у даному випадку слід застосувати норму ч. 9 ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), та відмовити у відкритті провадження у справі в порядку позовного провадження згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 19, 186, 447, 353-355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Державна казначейська служба України, Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Головне улправління пенсійного фонду України в м. Києві на бездіяльність держаного виконавця Державної казначейської служби України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: Н.В. Аббасова