КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 2-5706/03

номер провадження №22-ц/824/8422/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

представник апелянта ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 грудня 2003 року /суддя Коротких А.Ю./

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 третя особа: Броварська районна державна нотаріальна контора про продовження строку для прийняття спадщини за заповітом та визнання недійсним свідоцтв на спадщину за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась з вимогами про продовження строку прийняття спадщини за заповітом на належне їй майно та визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих на ім`я ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04 грудня 2003 року позов задоволено. Продовжено строк прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_1 на належне їй майно та визнано недійсними свідоцтва на спадщину за законом, видані на ім`я ОСОБА_7 та ОСОБА_5 /а.с. 36-37/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_4 , яка є донькою померлого ОСОБА_6 /сина ОСОБА_5 / та не брала участі у справі, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати, відмовивши у позові.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, з урахуванням додаткових пояснень, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що ОСОБА_6 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відсутні докази отримання ним судових повісток та копії рішення; заповіт від 21.09.1979 року не відповідає вимогам форми, оскільки не містить часу складання, не вказано, чи написаний власноруч заповідачем, відсутня інформація про прочитання вголос та підписання; відсутні поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини позивачем через 19 років після смерті заповідача; суд не перевірив реєстрацію заповіту в Спадковому реєстрі, не витребував спадкову справу; не надано оцінки обставинам смерті ОСОБА_6 під час розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, з посиланням на те, що ОСОБА_6 належним чином повідомлявся про розгляд справи, але повістки поверталися з причин "за закінченням терміну зберігання"; заповіт від 21.09.1979 року є дійсним, оскільки посвідчений уповноваженою особою (секретарем сільради), а формальні вимоги до форми заповіту на той час не передбачали обов`язкового зазначення часу чи підтвердження прочитання вголос; пропуск строку для прийняття спадщини поважний через незнання про заповіт; рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, відповідає нормам ЦК УРСР 1963 року (статті 541, 564) та практиці Верховного Суду (постанови Великої Палати ВС від 14.12.2022 у справі №2-3887/2009, КЦС ВС від 06.11.2019 у справі №3/101/13-ц).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, апеляційне провадження підлягає закриттю, на підставі наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємцем першої черги за законом є дочка ОСОБА_4 .

03.11.2023 року ОСОБА_4 отримала відмову нотаріуса у видачі свідоцтва через відсутність правовстановлюючих документів.

Також встановлено, що позивач ОСОБА_1 26.09.2003 року зверталась з позовом про продовження строку прийняття спадщини за заповітом від 21.09.1979 року, та визнання недійсними свідоцтв про спадщину за законом, виданих на ім`я ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .

Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції зробив висновок про те, що заповіт дійсний, строк для прийняття спадщини пропущено з поважних причин (незнання про заповіт), свідоцтва про спадщину за законом недійсні.

З апеляційною скаргою звернулась ОСОБА_4 і зазначала, що не була на той час стороною у справі, однак, оскаржене рішення, прийняте судом першої інстанції, явно порушує її права на спадкування майна після свого батька ОСОБА_6 , який у свою чергу успадкував спірне спадкове майно після свого батька (діда апелянта) ОСОБА_8 .

Висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у особи права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про її права та обов`язки, може бути зроблений лише після з`ясування, яким чином таке рішення впливає на обсяг прав, інтересів чи обов`язків особи, яка подала апеляційну скаргу.

При таких обставинах необхідно приймати до уваги правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13- ц (провадження № 61-41547сво18), відповідно до якого суд апеляційної інстанції має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у справі, лише в межах відкритого апеляційного провадження. Якщо такі обставини не підтвердяться, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Досліджуючи вказані обставини, апеляційний суд зазначає про те, що апелянтка подає апеляційну скаргу саме як особа, чиї права порушені, не як правонаступник після померлого ОСОБА_6 . Жодних заяв щодо правонаступництва матеріали справи не містять.

Апелянтка не була учасником спірних правовідносин на момент ухвалення рішення, не була співвласником спірного нерухомого майна, до неї перейшло право на спадкування лише після смерті її батька ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був учасником справи, в установленому на той час порядку рішення суду не оспорював, а відтак можна дійти обґрунтованого висновку про те, що питання про права та обов`язки апелянтки зазначеним судовим рішенням не вирішувалися.

Спадкування є формою правонаступництва, що реалізується спадкоємцем у межах обсягу спадкової маси та не включає процесуальні права й обов`язки спадкодавця, які ним не реалізовані за життя саме такого висновку дійшов Верховний суд у справі № 2-1625/1997 (провадження № 61-6331св18), постанова від 27.03.2019 року.

Не передбачено право на спадкування процесуальних прав передбачених ЦПК України, які за життя не були реалізовані спадкодавцем.

За таких обставин апелянтка не є тією особою яка має право на оскарження рішення місцевого суду так як право на апеляційне оскарження яке не реалізував її батько-спадкодавець не може входити до спадкової маси та не підлягає спадкуванню.

Спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 згідно свідоцтва про право на спадщину визнаного недійсним спірним рішенням місцевого суду були: ОСОБА_9 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після їх смерті іншими особами які мали спадкувати за законом були відповідачі ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 .

Батько апелянтки ОСОБА_6 у порядку та строки визначені Цивільним кодексом УРСР 1963 року після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 та після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини не звертався та свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавців не отримував, жодних заяв після рішення суду у 2003 році до смерті ОСОБА_6 матеріали справи не містять.

Відхиляються також і доводи апеляційної скарги щодо того, що батько апелянтки ОСОБА_6 хоча і був залучений до участі справи в якості відповідача, однак, він не повідомлявся судом про цю справу та поданий позов, не знав про існування даної судової справи, не був повідомлений про жодне судове засідання у цій справі, а тому об`єктивно про оскаржуване судове рішення не знав, і саме тому його і не оскаржував у визначений нормами цивільного процесуального права, які діяли на той час, строк, як такі що не відповідають матеріалам справи. Повістка вручена для передачі і вручення позивачці, відповідно до розписки ОСОБА_6 не проживає за місцем направлення, місце проживання не відомо, відмітки зроблені уповноваженою особою відповідної ради, що є належним повідомленням за правилами ЦПК України від 18.07.1963 р. в редакції від 14.08.2003 р. /а.с. 18, 25 зворот, 31/

За п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Отже, апеляційний суд вказує на те, що права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_4 не порушені оскарженим рішенням, а тому апеляційне провадження підлягає закриттю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 грудня 2003 року - закрити.

Ухвалу суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: