КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/6251/22 Головуючий у І інстанції Савицький О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 грудня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» про визнання виконавчого листа, таким що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даною заявою, в обґрунтування якої зазначав, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» 36 662,25 грн.

На підставі вказаного рішення стягувачу видано виконавчий лист, за яким з метою його примусового виконання державним виконавцем було відкрито виконавче провадження.

ОСОБА_1 в заяві вказував на те, що виконавчий лист видано помилково, оскільки рішення на час його видачі судом першої інстанції ще не набрало законної сили.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив виконавчий лист, виданий на виконання рішення Шевченківського районного суд м. Києва від 27 лютого 2024 року по справі № 761/6251/22, визнати таким що не підлягає виконанню.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересована особа: Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал».

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вирішуючи питання, суд першої інстанції визнав, що виконавчий лист був виданий стягувачу до закінчення строку на апеляційне оскарження. Поряд із цим, суд не дав оцінки діям позивача, який звернувся до державного виконавця з заявою про відкриття виконавчого провадження в порушення ухвали суду про заборону стягувачу пред`являти виконавчий лист до виконання до завершення розгляду заяви; проігнорував наданий доказ часткового виконання рішення суду в добровільному порядку, проігнорував факт закриття виконавчого провадження до розгляду заяви.

Відзивів на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник ПрАТ «АК «Київводоканал» Москаленко А.А. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомленим судом належним чином.

Керуючись ч. 2 ст. 372 ЦПК України, апеляційний суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності заявника, з огляду на те, що його неявка не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника ПрАТ «АК «Київводоканал», перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для її задоволення, оскільки наявність виконавчого листа, виданого на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року у справі № 761/6251/22, яке у подальшому залишено без змін судом апеляційної інстанції та відповідно є чинним, жодним чином не порушує права боржника, який згідно з вимогами закону зобов`язаний виконати вказане рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Правовідносини, які виникли у даній справі на стадії виконання судового рішення, регламентовані положеннями розділу VI ЦПК України та нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені обставини, за яких виконавче провадження підлягає закінченню.

Ці обставини, в залежності від достатніх для цього підстав, можна умовно поділити на дві групи: в одних випадках виконавець приймає таке рішення самостійно (п.п. 1, 3, 4, 6, 7 ч. 1 ст. 39 цього Закону), в інших - лише на підставі судового рішення (п.п. 2,5,10 даної норми).

Закінчення виконавчого провадження здійснюється постановою виконавця, а підстави закінчення встановлюються в залежності від об`єктивних обставин та не мають альтернативного характеру.

Однією із підстав закінчення виконавчого провадження є фактичне виконання у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Іншою підставою закінчення виконавчого провадження є визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (п. 5 ч. 1 ст. 39 вказаного Закону).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22).

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» 36 662,25 грн.

На підставі вказаного рішення 11 квітня 2024 року стягувачу видано виконавчий лист, за яким з метою його примусового виконання державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

Звертаючись до суду з даною заявою, заявник, як на підставу для її задоволення посилається на те, що виконавчий лист видано помилково, оскільки рішення на час видачі виконавчого листа не набрало законної сили.

Однак, строк на оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року сплинув 28 березня 2024 року, відповідно рішення суду набрало законної сили 29 березня 2024 року, про що і було зазначено у виконавчому листі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 апеляційну скаргу на рішення суду подав 25 квітня 2024 року та одночасно клопотав перед апеляційним судом про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 січня 2025 року у справі № 761/6251/22 залишено без змін рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27лютого 2024 року.

Станом на дату звернення до суду із заявою заборгованість за судовим рішенням, на підставі якого було видано виконавчий лист, не погашена, зобов`язання ОСОБА_1 за спірним виконавчим листом не виконано.

З огляду на вказане, відсутні як матеріально-правові, так і процесуально- правові підстави для визнання виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду у справі №761/6251/22 від 27 лютого 2024 року, таким, що не підлягає виконанню.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 353, 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 24 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А.Голуб

Т.О.Писана