Справа № 515/1706/25
Провадження № 2/515/2099/25
Татарбунарський районний суд Одеської області
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

29 грудня 2025 року м. Татарбунари

Суддя Татарбунарського районного суду Одеської області Луцюк В.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Давиденка Костянтина Вікторовича до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Давиденка К.В. звернувся до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 29 грудня 2008 року між ним та відповідачкою Штефан-Водинським відділом ЗАЦС (с. Хліная Слобозійський район) зареєстровано шлюб. Від шлюбу подружжя мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає разом зі позивачем, знаходиться на його утриманні. Через різність характерів та поглядів на сімейне життя сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства близько 10 років тому. Між ними відсутнє взаєморозуміння. За чутками відповідачка повернулася до невизнаного Придністров`я або в іншому невідомому йому напрямку. Позивач має намір створити нову сім`ю та зареєструвати шлюб. Враховуючи, що подальша реєстрація шлюбу суперечитиме його інтересам, просить шлюб розірвати.

Ознайомившись з матеріалами справи, дійшов до такого.

Як вбачається із долучених до позову матеріалів, відповідачка є громадянкою Республіки Молдова. Місце реєстрації відповідачки в Україні відсутнє, місце реєстрації у країні громадянства невідоме.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, має ряд особливостей. Основним у цьому питанні є визначення закону, відповідно до якого буде проводитися розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно з ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 вищевказаного Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу провадиться за законодавством України. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої він є (стаття 16 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, подружжя не має спільного проживання в Україні.

Відповідно до ст.110 СК України розірвання шлюбу можливе за заявою одного з подружжя.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» подружжя, будучи громадянами різних держав, можуть обрати право, яке буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу. Таке можливо, тільки якщо вони не мають спільного місця проживання або якщо особистий закон кожного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.

Відповідно до ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у ст.77 цього Закону.

Однак, такої угоди між сторонами для визначення підсудності Татарбунарському районному суду Одеської області до матеріалів позову не надано.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 ВСУ зазначає, що в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає на Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтею 110 Цивільного процесуального кодексу України (тепер, з урахуванням положень статті 28 ЦПК України).

Згідно з ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

При наявності певних обставин, позов про розірвання шлюбу може бути подано за зареєстрованим місцем проживання/перебування позивача (ч.2 ст. 28 ЦПК). Ними можуть бути: наявність на утриманні малолітніх/неповнолітніх дітей (підтверджується свідоцтвом про народження, довідкою про склад сім`ї, довідкою про зареєстрованих осіб, наявністю рішення про стягнення аліментів, актом тощо); стан здоров`я позивача (підтверджується довідкою МСЕК, листком непрацездатності, лікарським висновком тощо); інші поважні причини, через які неможливо виїхати до місця проживання відповідача (підтверджується довідкою про доходи при неможливості оплатити вартість проїзду та проживання; довідкою з місця роботи про неможливість надання відпустки; документом, що підтверджує здійснення догляду за інвалідом, який самостійно не може забезпечити себе; рішенням про визнання опікуном, піклувальником; рішенням про надання доступу до державної таємниці; вироком суду щодо позивача, у зв`язку із яким виїхати до іншої країни неможливо, тощо).

Однак, позивач не додав до позовної заяви доказів про перебування на його утриманні малолітньої/неповнолітньої дитини або про неможливість за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідачки та у позовній заяві не зазначив докази на підтвердження вказаних обставин.

Відповідно до ч.9, ч.10 ст.28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні, проте в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про наявність обставин перелічених вище.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», іноземець, особа без громадянства зобов`язані задекларувати або зареєструвати своє місце проживання та місце проживання дітей віком до 14 років (у тому числі новонароджених дітей), батьками або іншими законними представниками яких вони є, протягом 30 календарних днів з дня отримання посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, або після зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання.

Так, позивачем не викладено обставин з посиланням на докази та не надано підтвердження, що саме останнє відоме місцезнаходження майна відповідачки чи останнє відоме зареєстроване її місце проживання або перебування чи постійного її заняття (роботи) саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з Єдиним державним демографічним реєстром станом на 03 листопада 2025 року, відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України відсутні.

За даними Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 04 листопада 2025 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не має зареєстрованого місця проживання чи перебування на території Одеської області.

Відповідно до довідки, наданої старостою с. Нерушай Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області М. Ворожком 22 грудня 2025 року, персональні дані щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутні.

В разі, якщо позивачем буде доведено наявність обставин, за яких підсудність даної справи про розірвання шлюбу належить Татарбунарському районному суду Одеської області, то сповіщення відповідачки ОСОБА_2 повинно здійснюватися у рамках міжнародної співпраці, оскільки остання є громадянкою Республіки Молдова.

Відповідно до ст.190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

Тобто, у разі відкриття провадження за даною позовною заявою суд зобов`язаний невідкладно надіслати відповідачці копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

Згідно з ст. 498 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Між Україною та Республікою Молдова діє Договір між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, підписаний 13 грудня 1993 року, який ратифіковано Законом № 238/94-ВР від 10 листопада 1994 року, який набрав чинності 24 лютого 1995 року.

Згідно з п. 2.1 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27 червня 2008 року №1092/5/54 (далі - Інструкція), визначено, що у разі, якщо при розгляді цивільної справи в суду України виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд України складає доручення про надання правової допомоги за кордоном.

Відповідно до п. 2.3 Інструкції доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову. У відповідних випадках документи, що підлягають врученню, можуть бути складені або перекладені на ту мову, яку, як є підстави вважати, розуміє особа, якій необхідно вручити документи. Це окремо визначається судом України у дорученні. Витрати, пов`язані із залученням перекладача, сплачуються у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України. Переклад засвідчується уповноваженим перекладачем, або нотаріально.

Враховуючи те, що підготовка даної справи до судового розгляду буде проводитися з застосуванням положень зазначеної Інструкції, у разі відкриття провадження у справі, в порядку підготовки справи до судового розгляду, судом буде направлятися до компетентного органу Республіки Молдова за місцем знаходження відповідачки доручення про вручення судових документів та виконання окремих процесуальних дій.

З викладеного випливає, що позивач до копії позовної заяви та копій доданих до неї документів, які складені на українській мові, мав додати їх засвідчені уповноваженим перекладачем або нотаріально переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України (для вручення ОСОБА_2 через установи юстиції). А тому, позивачу необхідно надати суду повний пакет документів із завіреним перекладом на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України (у двох примірниках), для подальшого можливого звернення з судовим дорученням до іноземного суду. Одночасно має бути поданий документ, з якого вбачатиметься, що у особи, яка здійснила переклад, є такий дозвіл (сертифікат або інший дозвільний документ).

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Додержання процесуальної форми і змісту позовної заяви є однією з обов`язкових вимог національного законодавства, що забезпечує право на звернення до суду та порушення судом провадження у справі.

Згідно з п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: місце проживання чи перебування (для фізичних осіб). Всупереч вказаним вимогам позивачем не зазначено адреси місця проживання чи місцезнаходження відповідача у країні громадянства - Республіці Молдова.

За частинами 1,2,3 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ураховуючи зазначені обставини, згідно з вимогами ч.1 ст.185 ЦПК України, позовну заяву слід залишити без руху, встановивши позивачу строк для усунення недоліків.

Керуючись ст. 175, 177, 185 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху, надавши строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків протягом десяти днів з моменту отримання ухвали суду.

У випадку неусунення недоліків у зазначений судом строк позовна заява буде вважатись неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.О. Луцюк