Справа № 212/2-325/11
Провадження 6/127/296/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участі секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», заінтересовані особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Лігал», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Перший відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про заміну сторони у виконавчому провадженні шляхом заміни стягувача його правонаступником та видачу дублікату виконавчого документу,

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Дебт Форс» звернулося до Вінницького міського суду Вінницької області з заявою, за участі заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Лігал», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Перший відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про заміну сторони у виконавчому провадженні, шляхом заміни стягувача його правонаступником та видачу дублікату виконавчого документу.

Заяву мотивовано тим, що 26 вересня 2013 року Вінницький міський суд Вінницької області ухвалив рішення у цивільній справі № 212/2-325/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0/0.

Вказане судове рішення набрало законної сили, а його виконання мало здійснюватися у примусовому порядку на підставі виданих судом виконавчих листів.

У подальшому, 22 лютого 2021 року, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області у цій же справі № 212/2-325/11 було замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні: замість первісного стягувача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» суд визначив новим стягувачем Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Зазначена ухвала набрала законної сили та є обов`язковою до виконання.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, факт існування та обсяг боргових зобов`язань, встановлених рішенням суду від 26.09.2013 року, а також факт правонаступництва ТОВ «Вердикт Капітал» щодо ПАТ «Дельта Банк» є доведеними та не потребують повторного доказування.

Як убачається з поданих заявником матеріалів, 10 березня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Камписіс Фінанс» було укладено Договір № 10-03/23 про відступлення прав вимоги. Згідно з пунктом 2.1 цього договору, первісний кредитор ТОВ «Вердикт Капітал» відступив шляхом продажу новому кредитору ТОВ «Камписіс Фінанс» належні йому права вимоги до боржників, включених до Реєстру боржників, зокрема, право вимоги за кредитним договором № 0/0, що є предметом рішення у справі № 212/2-325/11.

Згідно з пунктом 5.2 Договору № 10-03/23, Права вимоги вважаються відступленими та набутими новим кредитором з моменту належного підписання сторонами Акта приймання-передачі Реєстру боржників у друкованому вигляді, який є невід`ємною частиною договору (Додаток № 4). На підтвердження виконання сторонами умов договору та положень статті 601 Цивільного кодексу України між ними був складений Акт зарахування зустрічних однорідних вимог, що підтверджує оплату вартості прав вимоги.

У подальшому, 16 травня 2023 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Камписіс Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» було укладено Договір № 16-05/23 про відступлення прав вимоги. Зміст цього договору відповідає попередньому ланцюгу правонаступництва: ТОВ «Камписіс Фінанс» відступило ТОВ «Дебт Форс» права вимоги за кредитними договорами, включно з договором № 0/0.

Пункт 2.1 цього договору визначає, що новий кредитор ТОВ «Дебт Форс» набуває у повному обсязі права вимоги первісного кредитора щодо боржників, зазначених у Реєстрі боржників, з урахуванням усіх доповнень, змін та додатків. Відповідно до пункту 5.2 договору, моментом набуття прав вимоги є дата належного підписання Сторонами Акта приймання-передачі Реєстру боржників.

Заявником ТОВ «Дебт Форс» у матеріалах заяви також надано платіжну інструкцію, яка підтверджує здійснення оплати відповідно до умов Договору № 16-05/23, що свідчить про належне виконання ним зобов`язань за договором та підтверджує фактичне набуття ним статусу нового кредитора.

Судом встановлено, що 14 серпня 2024 року Перший відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № 57234138, відкритому щодо боржника ОСОБА_1 , виніс постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу. Проте копію постанови разом із виконавчим документом стягувач не отримав, виконавчий лист фактично до заявника не повернуто.

Аналогічні обставини встановлено щодо виконавчого провадження № 57234467 стосовно ОСОБА_2 , яке було закінчено 20 грудня 2022 року, проте копію постанови та виконавчий лист стягувач не отримав, а сам документ у заявника відсутній.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років. Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 12 зазначеного Закону, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається у разі пред`явлення документа до виконання, а після повернення виконавчого документа стягувачу строк пред`явлення встановлюється заново з дня його повернення.

Таким чином, з огляду на дату повернення виконавчого листа щодо ОСОБА_1 14.08.2024 року, кінцевий строк повторного пред`явлення виконавчого листа спливає 14.08.2027 року. Стосовно ОСОБА_2 , враховуючи дату повернення виконавчого документа 20.12.2022 року, строк його повторного пред`явлення спливає 20.12.2025 року.

Зважаючи на те, що виконавчі листи фактично стягувачу не повернуті, а інформація з Автоматизованої системи виконавчого провадження підтверджує відсутність відкритих проваджень за виконавчими документами у справі № 212/2-325/11, заявник позбавлений можливості пред`явити їх до виконання.

Заявник у заяві вказує також на те, що строків пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплили.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім певних випадків. Ч. 4 ст. 12 встановлює, що строки пред`явлення перериваються у разі пред`явлення документа та відновлюються з дня повернення документа стягувачу.

Підставою для видачі дубліката виконавчого листа є його втрата. Відсутність виконавчого документа у стягувача та у ДВС свідчить про його втрату. Враховуючи зазначене, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не пропущений, а тому є підстави для видачі дубліката.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду ТОВ «Дебт Форс» із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні та видачу дублікату виконавчого листа. Заявник просив внесену ним на розгляд суду заяву розглянути за відсутності представника заявника.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду заяви повідомлялись в порядку, визначеному законом, завчасно та належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України неявка учасників справи та інших заінтересованих осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження та видачу дублікату виконавчого листа.

Заявник у своїй заяв вказує на те, що звертався до відділів ДВС із адвокатським запитом для отримання постанов про закінчення виконавчого провадження, проте на момент подачі заяви інформація не отримана. З огляду на це, судом було задоволено клопотання про витребування інформації стосовно перебування виконавчого листа у виконавчому провадженні та постанов про його повернення.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України суд може витребувати від ДВС інформацію, необхідну для підтвердження обставин, що є підставою для видачі дубліката.

На виконання ухвали №212/2-325/11 від 24.09.2025 Перший відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надав суду інформацію щодо стану виконавчих проваджень, а саме:

Виконавче провадження № за АСВП 57234467 з виконання виконавчого листа №212/2-325/11 виданого Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 748 859 грн. 74 коп.. 17.09.2018 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 20.12.2022 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану згідно п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження № за АСВП 57234138 з виконання виконавчого листа №212/2-325/11 виданого Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 748 859 грн. 74 коп.. 17.09.2018 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 14.08.2024 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п. 5 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Дослідивши матеріали справи та заяви, надані докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 26 вересня 2013 року Вінницьким міським судом Вінницької області було ухвалено рішення у цивільній справі № 212/2-325/11, яким задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та постановлено здійснити стягнення заборгованості за кредитним договором № 0/0 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Указане рішення набрало законної сили, у зв`язку з чим на його підставі було видано виконавчі листи.

22 лютого 2021 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області у зазначеній справі № 212/2-325/11 здійснено процесуальну заміну стягувача у виконавчому провадженні: первісного стягувача ПАТ «Дельта Банк» було замінено на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

Відповідно до пункту 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи за участю тих самих осіб або особи, щодо якої такі обставини встановлено, якщо інше не передбачено законом. Таким чином, факт набуття ТОВ «Вердикт Капітал» статусу правонаступника ПАТ «Дельта Банк» у виконавчому провадженні є встановленим і не підлягає повторному доказуванню.

10 березня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс» укладено Договір № 10-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого первісний кредитор ТОВ «Вердикт Капітал» відступив новому кредитору ТОВ «Кампсіс Фінанс» належні йому права вимоги за низкою кредитних договорів, включаючи права вимоги за Кредитним договором № 0/0, укладеним з боржниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У пункті 2.1 зазначеного договору сторони погодили, що первісний кредитор відступає шляхом продажу, а новий кредитор набуває у повному обсязі права вимоги до боржників, перелік яких зазначено у Додатках № 1 та № 3 (Реєстр боржників). Відступлення включає всі права щодо правонаступників, спадкоємців та інших осіб, на яких перейшли обов`язки боржників.

Пунктом 5.2 Договору № 10-03/23 визначено, що права вимоги вважаються відступленими та набутими у день належного підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру боржників (Додаток № 4).

Крім того, відповідно до пунктів 5.6.2 та 7.2 договору, сторони документально підтвердили виконання розрахунків шляхом підписання Акту зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України, що свідчить про повне і належне виконання сторонами своїх договірних зобов`язань.

Надалі, 16 травня 2023 року ТОВ «Кампсіс Фінанс» уклало Договір № 16-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги з Товариством з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», відповідно до якого ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило останньому всі належні йому права вимоги, у тому числі й за Кредитним договором № 0/0.

Пункт 2.1 Договору № 16-05/23 передбачає, що новий кредитор ТОВ «Дебт Форс» набуває усі права вимоги первісного кредитора у повному обсязі. Згідно з пунктом 5.2 цього договору, передання прав вимоги вважається завершеним з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру боржників (Додаток № 4).

На виконання умов договору, відповідно до пункту 7.1, ТОВ «Дебт Форс» здійснило оплату за придбані права вимоги, що підтверджується платіжною інструкцією, долученою до матеріалів заяви.

Згідно зі ст.55 Цивільного процесуального кодексу у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі ч.1, 2, 5 ст.442 ЦПК, зокрема у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.512 Цивільного кодексу кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

З аналізу наведеного можна зробити висновок про те, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи.

Відповідно до правового висновку Великої палати ВC, викладеного у постанові від 03.11.2020 у справі №916/617/17, на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. З огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Відповідно до відкриття виконавчого провадження можливою є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі.

У ч.5 ст.442 ЦПК встановлено, що положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження. Тобто, якщо виконавче провадження не відкрито, заміна сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою.

Враховуючи, що відповідно до наявної в матеріалах справи інформації наданої на виконання ухвали №212/2-325/11 від 24.09.2025 Першим відділом державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надав суду інформацію щодо стану виконавчих проваджень, а саме:

Виконавче провадження № за АСВП 57234467 з виконання виконавчого листа №212/2-325/11 виданого Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 748 859 грн. 74 коп.. 17.09.2018 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 20.12.2022 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану згідно п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження № за АСВП 57234138 з виконання виконавчого листа №212/2-325/11 виданого Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 748 859 грн. 74 коп.. 17.09.2018 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 14.08.2024 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п. 5 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п. 2 Розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Згідно інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, строк зберігання журналів вихідної кореспонденції становить 3 (роки), реєстру вихідної рекомендованої кореспонденції становить 1(один) рік.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частинами 1, 3 ст. 512 Цивільного кодексу України передбачено, що Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), при цьому, відступлення прав вимоги - є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину та допускається протягом усього часу існування зобов`язання.

Статтею 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового Кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом; первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ст. 516 ЦК України), водночас, первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги (ст. 519 Цивільного кодексу України).

Статтею 78 Цивільного процесуального кодексу України встановлено правила належності доказів, які визначають об`єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, при цьому, правила належності доказів спрямовані, насамперед, на досягнення процесуальної економії через усунення з судового розгляду доказів, які не мають значення для вирішення справи.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017р.: ст. ст. 76 81, 89, 228, 229, 235, 243, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують)… Доповнюючи викладене, статтею 204 Цивільного кодексу України визначено «Презумпцію правомірності правочину», а отже, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним, оскільки, презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин та полягає у припущенні, що особа, вчиняючи правочин, діє правомірно, водночас, своїм підґрунтям - встановлення презумпції правомірності правочину має визначальний принцип приватного права «Дозволено все, що прямо не заборонено законом», а також такі засади цивільного права, як свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність цивільного законодавства, а тому, згідно з цими засадами припускається, що особа може, реалізуючи своє право свободи договору (а точніше - право свободи правочину) вчиняти з метою створення, зміни, припинення тощо цивільних прав і обов?язків будь-які правомірні дії, при цьому, не вимагається прямої вказівки на правомірність дій в акті цивільного законодавства: достатньо, що закон не визначає ці дії як заборонені.

Якщо керуватися Європейськими принципами оцінки доказів, то часто в рішеннях Європейського суду з прав людини можна зустріти такий стандарт доказування, як баланс ймовірностей. У справі J.K. AND OTHERS v. SWEDEN від 23.08.2016 р. ЄСПЛ зазначає, що на відміну від кримінального процесу, де основним стандартом оцінки доказів є формулювання «поза розумним сумнівом», у цивільному процесі закон не вимагає цього високого стандарту. Суддя повинен вирішити справу з огляду на баланс ймовірностей.

Суддя повинен вирішити, чи з огляду на надані докази, а також правдивість тверджень заявника, ймовірно, що вимога цього заявника є достовірною.

Такий підхід позбавляє оцінку доказів абстракції, а її критерії становлять чіткий і злагоджений механізм.

Аналізуючи вищенаведене, на підтвердження вищенаведених фактів - у формі додатку залучені копії належних та допустимих доказів (копії Договорів відступлення права вимоги з додатками), які в повній мірі відповідають нормам чинного законодавства, при цьому, в судовому порядку недійсними не визнані, а так/само, не суперечать нормам чинного законодавства України.

Суд застосовує правові висновки, викладені у постановах ВC від 31.10.2018 у справі: №2-а-3494/11 та від 27.08.2020 у справі №804/536/18, відповідно до яких заміна сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір (процесуальне правонаступництво), можлива на будь-якій стадії судового процесу, як на стадії розгляду справи, так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не державного виконавця (що стосується заміни сторони виконавчого провадження), незалежно від того, чи виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.

У таких висновках необхідно керуватися принципом обов`язковості судового рішення та тим, що виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду та завершальною стадією судового провадження, а незабезпечення виконання рішення суду призведе до порушення прав, гарантованих ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд наголошує, що сам лише факт правонаступництва у матеріальних правовідносинах, без відповідного судового рішення про процесуальне правонаступництво, не забезпечує повної реалізації прав такої особи на виконання судового рішення, адже лише стягувач має право на отримання виконавчого листа та пред`явлення його до виконання. Таким чином, у правовій ситуації, коли у матеріальних правовідносинах відбулося правонаступництво, проте суд відмовляє у заміні у виконавчому листі сторони стягувача його правонаступником відбувається порушення принципу обов`язковості судового рішення та нівелюється правова мета звернення особи до суду, адже завдання цивільного судочинства ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Отже, заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення, при цьому, на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них.

Питання процесуального правонаступництва в усіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.

Пунктом 130 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022р. (справа: №2-7763/10, провадження: №14-197цс21), якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання.

В Постанові від 30.07.2019р. справа: №5/128 Верховний Суд дійшов висновку про те, що до видачі виконавчого листа змінюється сторона (стягувач) у справі, після видачі виконавчого листа і до відкриття виконавчого провадження здійснюється заміна боржника чи стягувача у виконавчому листі, після відкриття виконавчого провадження - заміна сторони виконавчого провадження.

За таких обставин, існують всі підстави для заміни сторони на правонаступника у вищенаведених виконавчих листах.

Згідно ст. 517 Цивільного кодексу України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, що виступає довготривалою процедурою, в зв`язку з великої кількістю переданих матеріалів, а тому, можлива втрата виконавчих листів, а так/само, пропуск їх пред`явлення до примусового виконання, що виступає поважними причинами, які фактично пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення таких дій.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду: від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та від 04 листопада 2015 року (справа 6-1486цс15), в зв`язку з чим, заява товариства підлягає задоволенню у повному обсязі так як, виконання судового рішення, як було зазначено вище - це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, а тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обов`язковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним, а тому реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87), водночас, тенденція недопущення надмірного формалізму при вирішенні судом питань, пов`язаних із реалізаціє особою свого права на доступ до правосуддя, прослідковується у правових висновках Верховного Суду, зокрема, у Постановах Верховного Суду від 26 грудня 2019р. у справі: №367/8573/17, від 18 грудня 2018р. у справі: №761/5894/17, від 09 липня 2019р. у справі: №826/6479/18.

Верховний Суд при розгляді справи: №6-1355/10 (за заявою про заміну сторони виконавчого провадження) здійснив висновок про те, що задовольняючи заяву ТОВ "Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором факторингу є правонаступництвом, і правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження, при цьому, заміна сторони виконавчого провадження внаслідок відступлення права вимоги до боржників можлива як під час виконання судового рішення, так і поза межами виконавчого провадження, а так/само, норма статті 442 Цивільного процесуального кодексу України має імперативний характер (звертаючись до Академічного тлумачного словника 1970 1980р., термін «імперативний» - пояснюється, як такий, який вимагає беззастережного підпорядкування, реагування, виконання, наказовий), оскільки, її нормами прямо визначено правило поведінки, а саме, право замінити сторону виконавчого провадження, а не замінити сторону виконавчого провадження лише у відкритих виконавчих провадженнях чи за інших обставин. За таких обставин, звертаючись до норм ст. 442 Цивільного процесуального кодексу України, законодавець чітко зазначив про те, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах, а тому, при наявності доказів (належних та допустимих) правонаступництва, право заміни сторони виконавчого провадження (стягувача) є беззаперечним.

Окрім наведеного, в Постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018р. (справа: №643/4902/14-ц) наведена аналогічна позиція, з правовим висновком, зокрема, тлумачення ч.1 ст.512 ЦК дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: купівлі-продажу чи міни (ч.3 ст.656 ЦК); дарування (ч.2 ст.718 ЦК); факторингу (гл73 ЦК). Згідно із ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал редакції) у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до ч.5 т.15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи, водночас, такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник). /Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 20.11.2013р. у справі №6-122цс13/. Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому, реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки, новий кредитор без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Водночас, слід зазначити про те, що дії боржника щодо невиконання протягом тривалого часу рішення суду, що набрало законної сили - не можуть вчинятися на шкоду іншим учасникам цивільних правовідносин з метою уникнення виконання рішення суду та сплати боргу. Боржники, проти яких ухвалені судові рішення про стягнення боргу та не виконують їх - діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно стягувача (Кредитора), при цьому, їхні дії спрямовані на порушення майнових інтересів стягувача (Кредитора), а тому, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом /схожий за змістом висновок викладено у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц/.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 Цивільного кодексу України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», адже, у відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником на стадії виконання судового рішення. З наведених положень ст.442 ЦПК України вбачається, що нею регламентовано порядок заміни сторони правонаступником на стадії виконання судового рішення.

Правовою позицією Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі: № 10/56-08 передбачено, що якщо заявник звернувся із заявою про заміну сторони виконавчого провадження стягувача поза межами відкритого виконавчого провадження стосовно боржника, то це не позбавляє його права звернутись із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні та не є підставою для відмови судом у задоволенні такої заяви, у разі якщо судом не встановлено обставин закінчення виконавчого провадження у справі належним виконанням судового рішення, у протилежному ж випадку правонаступник стягувача - сторони виконавчого провадження, набувши таке право згідно з договором про відступлення права вимоги в порядку статті 512 Цивільного кодексу України, позбавляється можливості та права реалізувати таке право у виконавчому провадженні у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження»./Аналогічна позиція міститься і у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі від 21 березня 2018 року по справі № 6-1355/10, провадження № 61-12076св18 (ЄДРСРУ № 73001190)/.

Враховуючи вищезазначене та позиції Верховного Суду, заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу, оскільки, без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне замінити вибулого стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2013 року у справі № 212/2-325/11, на Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» як правонаступника прав за договорами відступлення прав вимоги № 10-03/23 від 10.03.2023 року та № 16-05/23 від 16.05.2023 року.

Пунктом 17.4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що до дня початку функціонування єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Щодо строків пред`явлення виконавчого документа до виконання то суд зазначає наступне.

Суд установив, що у виконавчому провадженні № 57234138 (боржник ОСОБА_1 ) постановою Першого відділу ДВС у м. Вінниці від 14.08.2024 року виконавче провадження було завершене шляхом повернення виконавчого документа стягувачу; у виконавчому провадженні № 57234467 (боржник ОСОБА_2 ) постановою Першого відділу ДВС у м. Вінниці від 20.12.2022 року виконавчий документ також було повернуто стягувачу.

Однак ТОВ «Дебт Форс» зазначає, що копії постанов про повернення виконавчих документів, а також самі виконавчі листи ним не отримувались, що підтверджується відповідними адвокатськими запитами, на які відповіді не було надано.

Згідно з інформацією з Автоматизованої системи виконавчого провадження, на момент подання заяви відкритих проваджень щодо боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не існує, а виконавчі листи у стягувача ТОВ «Дебт Форс» відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», строк пред`явлення виконавчого документа становить три роки.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 12 цього Закону, строк пред`явлення виконавчого документа переривається у разі подання його на виконання, а у випадку його повернення починає обчислюватися з дня повернення стягувачу.

Отже щодо ОСОБА_1 новий строк пред`явлення виконавчого документа спливає 14.08.2027 року; щодо ОСОБА_2 новий строк спливає 20.12.2025 року.

Таким чином, на момент подання заяви строк пред`явлення виконавчих листів не пропущено, однак оригінали виконавчих документів у розпорядженні заявника відсутні та фактично втрачені під час пересилання з ДВС.

Враховуючи викладене та керуючись статтею 433 ЦПК України, заявник звернувся до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні; видачу дублікатів виконавчих листів; із витребуваної судом інформації із Першого відділу ДВС у м. Вінниці встановлено, що виконавче провадження № за АСВП 57234467 з виконання виконавчого листа №212/2-325/11 виданого Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 748 859 грн. 74 коп.. 17.09.2018 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 20.12.2022 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану згідно п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження № за АСВП 57234138 з виконання виконавчого листа №212/2-325/11 виданого Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 748 859 грн. 74 коп.. 17.09.2018 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 14.08.2024 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п. 5 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Підставою для видачі дубліката виконавчого листа є його втрата. Відсутність виконавчого документа у стягувача та у ДВС свідчить про його втрату. Враховуючи зазначене, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не пропущений, є усі підстави для видачі дубліката виконавчого листа заявнику.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до п.1. ч.4 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», - Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. Відповідно до п.1. ч.4 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», - У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з пунктом 9 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У пункті 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц.

У той же час, обов`язковою умовою видачу дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06 (провадження № 61-11034св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц (провадження № 61-17590св20), від 20 травня 2022 року у справі № 1005/7133/2012 (провадження № 61-21381св21) та від 19 липня 2022 року у справі № 750/13088/14 (провадження № 61-2110св22, ЄДРСРУ №105402251). У відповідності до п. 4 ч. 102 Розділу ХІІІ ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗУ «Про виконавче провадження»: «4) визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану».

Аналізуючи викладене: строк пред`явлення виконавчих листів до виконання, згідно постанов про повернення виконавчого документу не був пропущений станом на дату запровадження в Україні воєнного стану (24.02.2022 року). Воєнний стан, починаючи з моменту його запровадження скасований або припинений не був, станом на дату подачі цієї заяви воєнний стан не скасовано і не припинено, а отже і станом на дату подачі цієї заяви строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не є пропущеним, а тому заявнику необхідно видати дублікат виконавчого листа.

Керуючись п. 17.4 Перехідних положень, ст. ст. 260, 261, 354,442, 512, 514 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити.

Замінити вибулого стягувача ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на Правонаступника ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДЕБТ ФОРС» (КОД , юридична адреса: 02095, Київ обл., Київ р-н., Київ, вул. Княжий Затон, буд. 9, прим. 369, офіс 1) у виконавчому листі: № 212/2-325/11 за позовом ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до боржника ОСОБА_1 .

Видати дублікат виконавчого листа № 212/2-325/11 за позовом ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДЕБТ ФОРС» щодо боржника ОСОБА_1 .

Замінити вибулого Стягувача: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на Правонаступника: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДЕБТ ФОРС» (КОД , юридична адреса: 02095, Київ обл., Київ р-н., Київ, вул. Княжий Затон, буд. 9, прим. 369, офіс 1) у виконавчому листі № 212/2-325/11 за позовом ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до боржника ОСОБА_2 .

Видати дублікат виконавчого листа № 212/2-325/11 за позовом ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДЕБТ ФОРС», щодо боржника ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: