Єдиний унікальний номер судової справи 465/8820/25
Номер провадження 2/462/3967/25
УХВАЛА

про передачу справи за підсудністю

(на розгляд іншого суду)

29 грудня 2025 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М., перевіривши матеріали позовної заяви Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» (далі КП «Адміністративно-технічне управління»), , електронна пошта: , місцезнаходження: м. Львів, площа Міцкевича, 6/7 до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 про відшкодування витрат,

встановив:

І. Рух справи.

Представник КП «Адміністративно-технічне управління», в особі виконуючого обов`язки директора Шелемей В., 03.10.2025 року (вх. № 31107/25) звернувся у Франківський районний суд м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, у якій просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача 31 500 грн. 00 коп. витрат пов`язаних з проведенням демонтажу тимчасової споруди на АДРЕСА_2 ;

- судові витрати покласти на відповідача.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Франківського районного суду м. Львова від 03.10.2025 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Кушнір Б. Б.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 03.11.2025 року матеріали цивільної справи передано за підсудністю на розгляд Шевченківського районного суду м. Львова.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Шевченківського районного суду м. Львова від 24.11.2025 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Єзерського Р. Б.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25.11.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 11.12.2025 року цивільну справу № 465/8820/25 передано за підсудністю до Залізничного районного суду м. Львова.

Супровідним листом Шевченківського районного суду м. Львова від 17.12.2025 року стверджується, що матеріали справи надійшли у Залізничний районний суду м. Львова 26.12.2025 року (вх. № 29547).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Залізничного районного суду м. Львова від 26.12.2025 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Галайко Н. М.

Судом у порядку ч. 8 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру № 2187371 від 27.12.2025 року про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача у справі.

ІІ. Щодо можливості прийняття позовної заяви до розгляду.

Так, суд враховує, що відповідно до ст. 32 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Однак, здійснивши попередню перевірку поданої позовної заяви та долучених до неї документів, оцінивши їх на предмет відповідності вимогам процесуального закону, суд встановив, що позов подано про відшкодування витрат, понесених у зв`язку з проведенням демонтажу тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності та її доставкою на майданчик тимчасового зберігання.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, спірні правовідносини виникли у зв`язку з розміщенням тимчасової споруди на конкретній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3 (кінцева зупинка трамваю № 2), а заявлені до стягнення грошові кошти є прямим наслідком дій, вчинених щодо цього майна. За своїм характером такі вимоги є похідними від спору з приводу майна та його місцезнаходження.

З урахуванням характеру спірних правовідносин суд дійшов висновку, що визначена процесуальним законодавством підсудність у даній справі зумовлюється місцезнаходженням відповідного майна іншому суду, при цьому у даному випадку застосовуються правила виключної підсудності, у зв`язку з чим справа помилково скерована до Залізничного районного суду м. Львова.

Виходячи з імперативності правил підсудності, принципу забезпечення права на справедливий судовий розгляд та з метою неухильного дотримання вимог процесуального закону, суд вважає за необхідне передати справу за належністю для забезпечення ефективного захисту прав і законних інтересів сторін.

ІІІ. Щодо територіальної юрисдикції (підсудності).

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені у ч. 1 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Територіальна підсудність це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами підсудності є, зокрема, загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом підсудності.

Відповідно до положень ЦПК України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Вказане правило загальної підсудності (за місцем знаходження відповідача) діє у всіх випадках, коли закон не обумовлює інше стосовно конкретного виду справ.

Коли відповідачем є громадянин фізична особа, то позови пред`являються до суду за місцем його проживання «actor sequitur forum rei». Такий принцип організації підсудності отримав назву принципу інтересу: особа, зацікавлена у захисті свого права, звертається до того суду, на території юрисдикції якого знаходиться відповідач. Але відповідає цей принцип не стільки інтересам заявника, скільки інтересам відповідача. Пред`явлення позову не тотожно його правомірності, а отже, невиправдане утруднення прав та свобод відповідача неприпустимо. Пред`явлення позову за місцем проживання відповідача створює сприятливі умови для захисту його прав та інтересів у спірних правовідносинах з позивачем, оскільки самим пред`явленням позову він поставлений у скрутніше становище за позивача.

За змістом п. 4 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 265 від 07.02.2022 року, особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Згідно ст. 29 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Для визначення підсудності цивільної справи значення має саме зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання чи перебування.

Так, згідно отриманої судом інформації з Єдиного державного демографічного реєстру № 2187371 від 27.12.2025 року зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача у справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказано: АДРЕСА_1 .

Статтею 28 ЦПК України передбачені підстави для визначення підсудності справи за вибором позивача. Статтею 30 ЦПК України передбачено правила застосування правил виключної підсудності.

Однак приписами ч. 1 ст. 30 ЦПК України визначено, зокрема, що позови, які виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20) правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності. До таких позовів відносяться позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст. 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст. 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином, поняття «позови, що виникають з приводу нерухомого майна» (ч. 1 ст. 30 ЦПК України) є ширшим, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майно»), а тому правило даної норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно.

Отже виходячи з аналізу наведеного, вбачається, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною умов договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року № 638/1988/17.

Так, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 року № 910/6644/18.

Правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Предметом вимог у цій справі є стягнення витрат пов`язаних з проведенням демонтажу тимчасової споруди на АДРЕСА_2 .

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, спір виник у зв`язку з витратами на демонтаж тимчасової споруди за адресою: м.?Львів, вул.?Євгена Коновальця. Оскільки спір пов`язаний із майновими правами на споруду, він підпадає під категорію справ щодо майна, щодо яких застосовується виключна підсудність за ст.?30 ЦПК України. Зазначена споруда розташована на території Франківського району м.?Львова, тому справа підлягає розгляду Франківським районним судом м.?Львова і не може бути розглянута Залізничним районним судом м.?Львова.

ІV. Підсумки.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що Шевченківським районним судом м. Львова було помилково направлено справу до Залізничного районного суду м. Львова, а тому така, з метою забезпечення законодавчо встановлених прав та гарантій сторін на справедливий судовий розгляд уповноваженим судом, має бути скерована до Франківського районного суду м. Львова.

Так, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України).

Стаття 32 ЦПК України передбачає, що спори між судами про підсудність не допускаються.

Враховуючи, що справа скерована до Залізничного районного суду м. Львова помилково, відтак, передача справи за підсудністю до належного суду не є спором про підсудність.

Враховуючи викладене, дослідивши і оцінивши юридичну природу спірних правовідносин, з метою дотримання правил підсудності та додержання як вимог національного процесуального законодавства, так і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на «суд, встановлений законом», суд дійшов висновку про необхідність направлення даної цивільної справи за підсудністю до Франківського районного суду м. Львова.

На підставі наведеного та керуючись ст. 4, 27, 28, 30, 31, 32, 258-261, 352-355 ЦПК України, суд -

постановив:

1. Цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат передати за підсудністю до Франківського районного суду м. Львова (електронна пошта: , місцезнаходження: 79044, м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 69).

2. Копію ухвали невідкладно направити позивачу для відома.

3. Передачу справи на розгляд вказаного суду за встановленою підсудністю здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження даної ухвали, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення (ч. 3 ст. 31 ЦПК України).

4. Порядок оскарження ухвали суду та набрання нею законної сили.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко