провадження № 2/361/5919/25
УХВАЛА

про передачу справи за підсудністю

26 грудня 2025 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Ведмідь Н.В., вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики за борговою розпискою недійсним,

встановив:

24 грудня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ставший В.О.подав до Броварського міськрайонного суду Київської області позовну заяву до ОСОБА_2 про визнання договору позики за борговою розпискою недійсним, в якій просить:

- прийняти позовну заяву та відкрити провадження по справі, призначити підготовче судове засідання;

- об`єднати цю позовну вимогу разом із позовною вимогою по справі №361/11686/25 та розглядати в одному провадженні;

- визнати недійсною розписку від 04.08.2025 року, написану ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , як таку, що була укладена під примусом та суперечить вимогам законодавства.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суддею встановлено, що позов не підсудний Броварському міськрайонного суду Київської області з огляду на таке.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (ст. 1 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Питання визначення територіальної підсудності врегульовано параграфом 3глави 2 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 8 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Відповідно до ч. 8 ст. 187 ЦПК України, судом 26 грудня 2025 року сформовано запит до Єдиного державного демографічного реєстру, за відомостями якого, зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріали справи не містять доказів, що відповідач має у встановленому законом порядку зареєстроване місце проживання або перебування на території м. Броварів та Броварського району.

Дослідивши зміст спірної боргової розписки, суд встановив, що в ній не визначено місце виконання зобов`язання. За таких обставин суд не вбачає підстав для застосування положень частини восьмої статті 28 ЦПК України щодо можливості пред`явлення позову за місцем виконання договору.

Враховуючи, що вимоги позову стосуються визнання договору позики недійсним та мають немайновий характер, до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила загальної територіальної підсудності, передбачені частиною першою статті 27 ЦПК України, за зареєстрованим місцем проживання або перебування відповідача.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Крім того, судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним договору позики, укладеного шляхом складання боргової розписки, при цьому у прохальній частині заяви, окрім вимоги про відкриття провадження у справі та призначення підготовчого судового засідання, також зазначено клопотання про об`єднання цієї справи з цивільною справою №361/11686/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики яка перебуває в провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області.

Разом з тим, подана заява не визначена позивачем як зустрічний позов та не містить посилань на норми цивільного процесуального закону, що регулюють порядок подання та розгляду зустрічних позовів, у зв`язку з чим суд розцінює її як самостійний позов, поданий у загальному порядку.

Вирішуючи питання територіальної підсудності, суд виходить з того, що заявлена основна позовна вимога є вимогою немайнового характеру про визнання правочину недійсним, а відповідач у справі зареєстрований та фактично перебуває на території, що відноситься до юрисдикції іншого суду, у зв`язку з чим справа відповідно до загальних правил підсудності підлягає розгляду за зареєстрованим місцем проживання або перебування відповідача.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами:

1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача;

2) одного й того самого позивача до різних відповідачів;

3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ.

Посилання позивача на необхідність об`єднання даної справи з іншою цивільною справою, яка розглядається цим судом, не можуть бути підставою для визначення територіальної підсудності, оскільки відповідно до положень статті 188 ЦПК України об`єднання справ допускається лише до закінчення підготовчого провадження.

Як убачається з відомостей автоматизованої системи документообігу суду, у цивільній справі №361/11686/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, з якою позивач просить здійснити об`єднання, підготовче провадження закінчено та справу призначено до судового розгляду по суті, що унеможливлює її об`єднання з іншою справою.

Суд також звертає увагу, що на відміну від об`єднання вимог за зустрічним позовом в одне провадження з первісним, об`єднання позовних вимог в межах окремих цивільних справ в одне провадження не допускає виникнення подвійного статусу учасників цивільного процесу, тобто, після об`єднання в межах ст.188 ЦПК України позивач не може набути статусу відповідача та навпаки, отже заявлені позовні вимоги не відповідають суб`єктному складу, визначеному частиною другою статті 188 ЦПК України.

За таких обставин суд дійшов висновку, що подання позову до цього суду з посиланням на можливість його об`єднання з іншою справою не усуває порушення правил територіальної підсудності, а відтак справа підлягає направленню для розгляду за належною підсудністю.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), а також практики Європейського суду з прав людини, які, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п.1 ст.6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення апеляційним судом з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ст.378 ч.1 ЦПК України).

Беручи до уваги встановлені обставини, вважаю, що позов підлягає розгляду судом, юрисдикція якого поширюється на адміністративно-територіальний район, в межах якого знаходиться місце реєстрації відповідача, а тому з метою дотримання правил підсудності матеріали цивільної справи підлягають направленню за підсудністю до Фастівського міськрайонного суду Київської області.

Відповідно до ч.1 ст.32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються.

Керуючись ст. 27-32, 260 ЦПК України, суддя

постановив:

Матеріали цивільної справи №361/14929/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики за борговою розпискою недійснимпередати на розгляд Фастівського міськрайонного суду Київської області за підсудністю.

Копію ухвали направити позивачу для відома.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її складення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ведмідь Н.В.