Провадження № 2-з/0203/62/2025
УХВАЛА

24.12.2025 року суддя Центрального районного суду міста Дніпра Єдаменко С.В., ознайомившись із заявою адвоката Ліфлянчика Станіслава Ігоровича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову,

встановив:

До Центрального районного суду міста Дніпра за підсудністю з Шевченківського районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій третьою особою без самостійних вимог зазначений приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко Світлана Олександрівна, про визнання спадкового договору недійсним. Одночасно з позовною заявою надійшла заява адвоката Ліфлянчика Станіслава Ігоровича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходи забезпечення позовних вимог: шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі спадкового договору від 27.12.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Вакуленко С.О., реєстровий № 1658 та переданням його на відповідальне зберігання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до набрання чинності відповідного рішенням в цій справі; шляхом заборони відчуження будь-яким шляхом та будь-яким особам на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі спадкового договору від 27.12.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Вакуленко С.О., реєстровий № 1658, до набрання законної сили рішення по даній справі; шляхом заборони ОСОБА_2 проникати та знаходитися на території квартири без згоди ОСОБА_1 , вчиняти дії щодо пошкодження, демонтажу, знищення вхідних дверей, та користування об`єктом нерухомого майна, а саме квартирою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі спадкового договору від 27.12.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Вакуленко С.О., реєстровий № 1658.

Заява мотивована тим, що предметом даної справи є оскарження спадкового договору, який було укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 27.12.2018 р., який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко Світланою Олександрівною, за реєстровим № 1658. Відповідно до п.1 Договору «За цим Спадковим Договором, я, Набувач ОСОБА_4 , зобов`язуюся виконувати розпорядження Відчужувача ОСОБА_5 , що встановлені цим Договором, і в разі смерті Відчужувача набуваю право власності на його майно, що є предметом цього Договору». ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Згідно до витягу з Державного реєстру речових прав за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на спадкове майно, яке належало померлій ОСОБА_3 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 . А отже, фактично майно перейшло у власність відповідача на підставі договору, який наразі оскаржується. Оскільки зазначений спадковий договір є предметом судового оскарження, існує реальна та обґрунтована загроза відчуження спірного майна на користь третіх осіб, а також можливість передання його у володіння чи користування (зокрема шляхом укладення договорів оренди, найму, дарування, довіреності на розпорядження тощо). Такі дії відповідача можуть призвести до зміни власника або фактичного володільця майна, що у свою чергу створить додаткові юридичні перешкоди для виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову. Крім того, відчуження квартири на користь третіх осіб може спричинити виникнення нових прав та обов`язків у інших осіб, що ускладнить процес поновлення порушених прав позивачки як спадкоємця за заповітом, а також призведе до необхідності подання нових позовів для витребування майна з чужого незаконного володіння. Це суперечить принципу ефективного судового захисту та може зробити судове рішення формальним і таким, що не може бути виконане. З огляду на зазначене саме такі заходи забезпечення позову, на думку представника позивачки, є співмірними із позовними вимогами та здатні забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивачки, усунути ризики відчуження майна та зробити можливим реалізацію в майбутньому акту правосуддя у разі задоволення позову.

Суд, вивчивши доводи представника позивачки, а також подані матеріали, проаналізувавши норми чинного законодавства України, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Це положення також закріплено у ст.ст.7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, які згідно ст.9 Конституції України, є складовою національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснено в п.1, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Так, позов забезпечується, серед іншого, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

З огляду на викладене, враховуючи, що між сторонами виник спір щодо визнання спадкового договору недійсним, а також беручи до уваги те, що невжиття заходів забезпечення позову у справі, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак і до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що втрачається як такий правовий сенс звернення до суду, порушується гарантований Конституцією України та ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року принцип ефективного захисту прав громадян. Фактично, з можливим відчуженням спірного майна, позивачка повністю позбавляється можливості відновити свої права на нерухоме майно в обраний нею спосіб захисту.

Суд враховує, що арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатись ним, а в разі потреби обмеженні права користування майном або його вилучені в боржника та передачі на зберігання іншим особам.

Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

За вказаних обставин, суд вважає, що завлений представником позивачки вид забезпечення у вигляді арешту спірного майна належним чином не обґрунтований та не є співмірним і адекватним із заявленими позовними вимогами.

В даному випадку, з урахуванням підстав та предмету позову, наявного спору щодо майна, суд, враховуючи розумність, співмірність, забезпечення збалансованості інтересів сторін, вважає найбільш доцільним застосування заходу забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти дії щодо відчуження спірного майна.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заходи забезпечення позову, які просить вжити представник позивачки, а саме заборона відчуження будь-яким шляхом та будь-яким особам на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі спадкового договору від 27.12.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Вакуленко С.О., реєстровий № 1658, є співмірними із заявленими позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або навіть унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист оспорюваних прав та інтересів позивачки, за захистом яких вона і звернулась до суду.

Щодо заходу забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_2 проникати та знаходитися на території квартири без згоди ОСОБА_1 , вчиняти дії щодо пошкодження, демонтажу, знищення вхідних дверей, та користування об`єктом нерухомого майна, а саме квартирою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі спадкового договору від 27.12.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Вакуленко С.О., реєстровий № 1658, то він не є співмірними із заявленими позовними вимогами та безпідставне вжиття такого заходу забезпечення позову може спричинити порушення прав та законних інтересів цієї особи як власника спірної квартири.

З урахуванням положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» способом забезпечення реального виконання заборони на відчуження та розпорядження квартирою є встановлення заборони суб`єктам, уповноваженим здійснювати реєстраційні дії відносно відповідного нерухомого майна.

Таким чином, з огляду на викладене вище, з урахуванням обсягу позовних вимог, а також встановивши відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам та їх співмірність, суд доходить висновку, що заява представника позивачки адвоката Ліфлянчика Станіслава Ігоровича про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Також суд зазначає, що відсутні підстави для застосування зустрічного забезпечення, відповідно до ч.3 ст.154 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.149, 150-154, 157, 258-261 ЦПК України, суддя

ухвалив:

Заяву адвоката Ліфлянчика Станіслава Ігоровича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити відповідачу ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ), а також будь-яким іншим особам відчуження будь-яким способом квартири АДРЕСА_1 .

Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), крім проведення реєстраційних дії за цією ухвалою.

В решті заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, передбаченому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки до 24 грудня 2028 року.

Зустрічне забезпечення не застосовувати.

Ухвала набуває законної сили в порядку, визначеному ст.261 ЦПК України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя С.В. Єдаменко