Справа № 201/7188/25
Провадження № 2/201/3591/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

09 грудня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Терновою А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача

До Соборного районного суду міста Дніпра 11 червня 2025 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення коштів, в якій позивач просить суд:

-Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 грошові кошти в розмірі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день ухвалення рішення суду.

-Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 судові витрати, включаючи сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 04 липня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Юлією Володимирівною посвідчено договір купівлі-продажу квартири, який укладений між ОСОБА_3 , від імені якої діяв ОСОБА_2 на підставі довіреності посвідченої Міссіяж O.A., приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу 01.07.2019 року за реєстровим №317, та ОСОБА_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до укладеного договору купівлі-продажу позивач, зобов`язався сплатити відповідачу, як продавцю, грошові кошти в розмірі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США за вказану квартиру. Свої зобов`язання за договором ОСОБА_1 виконав повністю - передав відповідачу всю договірну суму в розмірі 35 000 доларів США, що підтверджується розпискою (додається до матеріалів справи).

12 грудня 2019 ОСОБА_3 звернулась до Соборного відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення за фактом шахрайства. Того, ж дня працівниками поліції за заявою ОСОБА_3 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002852 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Під час досудового розслідування даного кримінального провадження встановлено, що 26 червня 2019 року та 01 липня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Міссіяж О.А. посвідчено довіреності (зареєстровано в реєстрі №311 та №317), згідно з якими ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_2 представляти її інтереси в усіх без винятку підприємствах, адміністраціях, установах та організаціях, незалежно від форм власності та галузевої належності, в комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», комунальних підприємствах (газо-; тепло-; енерго-; водопостачання, водовідведення) міста Дніпра, у відповідному центрі надання адміністративних послуг, в департаменті адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, у відповідній дільниці комунального підприємства «Жилкомсервіс» міста Дніпра, в органах незалежної експертної оцінки, в органах нотаріату, з питань користування та розпорядження (продаж, міна, передача в іпотеку, оренду (найм) належної їй квартири АДРЕСА_2 , визначаючи на власний розсуд суму, строки інші умови договорів. Довіреність видана без права передоручення повноважень третім особам, строком на один рік та дійсна до двадцять шостого червня дві тисячі двадцятого року.

В межах розслідування даного кримінального провадження слідчим було проведено судову почеркознавчу експертизу. Згідно з висновком експерта №19/104-7/7/713 від 13.10.2020: підписи від імені ОСОБА_3 та рукописні записи « ОСОБА_3 » в графі «Підпис» довіреності від 26.06.2019 року, зареєстрованої в реєстрі за № 311 виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою. Підписи від імені ОСОБА_3 та рукописні записи « ОСОБА_3 » в графі «Підпис» довіреності від 01.07.2019 року, зареєстрованої в реєстрі за №317 виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою.

Позивач діяв добросовісно при укладенні договору купівлі-продажу. На момент укладення договору довіреність від 01.07.2019 року за №317 була належним чином оформлена нотаріусом і не викликала сумнівів щодо її автентичності. Позивач мав право покладатися на дійсність нотаріально посвідченого документа відповідно до принципу добросовісності, закріпленого у ст. 3 ЦК України

Нікчемність правочину підтверджена постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.04.2025 року у справі № 201/6498/23, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_1 , про витребування майна задоволено. Витребувано у ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101).

Так, вищезазначеною постановою Дніпровського апеляційного суду встановлена наступна обставина: «Таким чином, з наведеного вбачається, що договір від 04 липня 2019 року купівлі-продажу квартири, яка належала позивачці, за адресою: АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1400, укладений на підставі довіреності, яку позивачка не підписувала, тобто вказане вище нерухоме майно вибуло з власності позивачки поза її волею. Власником цього нерухомого майна відповідно до Державного реєстру є відповідач ОСОБА_4 ».

Таким чином, судом остаточно встановлено, що довіреність, на підставі якої відповідач ОСОБА_2 укладав з позивачем договір купівлі-продажу квартири, є підробною, а отже, відповідач не мав жодних законних повноважень на здійснення продажу вказаної квартири.

Внаслідок укладення договору купівлі-продажу на підставі підробної довіреності та подальших дій відповідача, позивач зазнав значних майнових збитків, а саме: втратив грошові кошти в розмірі 35 000 доларів США, які були передані відповідачу за квартиру; не набув права власності на квартиру, за яку було сплачено повну договірну вартість. Тому позивач пославшись на вимоги ст. ст. 1212 та 22 ЦК України просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 11 червня 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.39-40).

Відповідно до ч. 6 ст.187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Відповідно до ч. 8 ст.187 ЦПК України, суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

12 червня 2025 року згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Єдиного демографічного реєстру, щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с. 41-42).

12 червня 2025 року надійшла відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с. 41-42).

Ухвалою судді від 16 червня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення коштів (а.с. 43-44).

06 листопада 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с. 75-76).

В судове засідання сторони не з`явилися , від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності на задоволення позовних вимог наполягала.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Фактичні обставини встановленні судом

04 липня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Юлією Володимирівною посвідчено договір купівлі-продажу квартири, який укладений між ОСОБА_3 , від імені якої діяв ОСОБА_2 на підставі довіреності посвідченої Міссіяж O.A., приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу 01.07.2019 року за реєстровим №317, та ОСОБА_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Ціна договору зазначена 499 800 грн. (а.с.16-17).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року справа № 201/6498/25 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_1 , про витребування майна задоволено. Витребувано у ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101).

Даною постановою встановлено, що 01 липня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Міссіяж О.А. посвідчено довіреність, за якою позивач ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_2 представляти її інтереси в усіх без винятку підприємствах, адміністраціях, установах та організаціях, незалежно від форм власності та галузевої належності, в комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», комунальних підприємствах (газо-; тепло-; енерго-; водопостачання, водовідведення) міста Дніпра, у відповідному центрі надання адміністративних послуг, в департаменті адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, у відповідній дільниці комунального підприємства «Жилкомсервіс» міста Дніпра, в органах незалежної експертної оцінки, в органах нотаріату, з питань користування та розпорядження (продаж, міна, передача в іпотеку, оренду (найм) належної їй квартири АДРЕСА_2 , визначаючи на власний розсуд суму, строки інші умов/и договорів. Довіреність видана без права передоручення повноважень третім особам, строком на один рік та дійсна до першого липня дві тисячі двадцятого року. Довіреність зареєстрована в реєстрі за №317 (а.с. 15-16, том 1).

04 липня 2019 року ОСОБА_2 , який діяв на підставі зазначеної вище довіреності від імені ОСОБА_3 , уклав з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №1400 (а.с. 17-18, том 1).

З витягу з ЄРДР 12 листопада 2019 року вбачається, що ОСОБА_3 звернулась до Соборного відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області з заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення за фактом шахрайства. Того, ж дня працівниками поліції за заявою ОСОБА_3 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002852 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (а.с. 12, том 1).

В рамках кримінального провадження призначено та проведено почеркознавчу експертизу.

Відповідно до висновку експерта №19/104-7/7/713 від 13.10.2020 року підписи від імені ОСОБА_3 та рукописні записи « ОСОБА_3 » в графі «Підпис» довіреності від 26.06.2019 року, зареєстрованої в реєстрі №311, виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою. Підписи від імені ОСОБА_3 та рукописні записи « ОСОБА_3 » в графі «Підпис» довіреності від 01.07.2019 року, зареєстрованої в реєстрі №311, виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою (а.с. 19-34, том 1).

Аналогічні висновки відображені у висновку експерта №215-24 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі №201/6498/23, який було складено 20.11.2024 року (а.с. 204-214, том 1). (а.с.27-35)

Відповідно до розписки від 04 липня 2019 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 35 000 доларів США за продаж квартири по АДРЕСА_3 (а.с.65).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя,

а статтею 13 на ефективний спосіб захисту прав. Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18).

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Так, в межах даної цивільної справи ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 35 000 доларів США які були отриманні відповідачем за продаж квартири, на підставі підробленого доручення, як безпідставно отримані відповідно до ст.1212 ЦК України.

Згідно з ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1)повернення виконаного за недійсним правочином; 2)витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3)повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз вказаних норм права вказує на те, що предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження між учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ст.11 ЦК України.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Згідно з ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Крім того, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 червня 2015 року у справі №6-100цс15.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду, стверджував, що грошові кошти передавалися ОСОБА_2 який діяв на підставі доручення від імені ОСОБА_3 , яку остання не підписувала, що було встановлено постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року в справі № 201/6498/23, за продаж квартири.

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, учинений особою, яка не мала на це права. У даному випадку відповідач не мав жодних повноважень на продаж квартири, оскільки діяв на підставі підробної довіреності.

Частина 1 статті 215 ЦК України встановлює, що недійсний правочин не створює правових наслідків, на які він був спрямований. Відповідно, договір купівлі-продажу, укладений на підставі підробної довіреності, не створив для позивача права власності на квартиру.

Стаття 216 ЦК України передбачає, що недійсний правочин є таким з моменту його вчинення, тобто договір купівлі-продажу є недійсним з моменту його укладення.

Оцінюючи надані у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення на його користь безпідставно отриманих коштів.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 280-284, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти в розмірі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати в розмірі 14 558,36 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_4

Відповідач: ОСОБА_2 АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 19 грудня 2025 року.

Суддя С.О. Демидова