УХВАЛА

11 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 759/2826/23

провадження № 61-10958ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Западнюк Наталія Іллівна, на рішення Святошинського районного суду міста Києва

від 10 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 червня

2025 року у справі за позовом керівника Святошинської окружної прокуратури

міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Затишок і Ко», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного управління юстиції у м. Києві Аврамченко Сніжана Сергіївна, державний реєстратор Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кендзьора Вікторія Ярославівна, Національний природний парк «Голосіївський», Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», про усунення перешкод у володінні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду,

ВСТАНОВИВ:

23 серпня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Западнюк Н. І., засобами поштового зв`язку подав касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 червня 2025 року.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Вказана касаційна скарга подана до Верховного Суду з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження і заявник заявляє клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, обґрунтовуючи тим, що повне судове рішення апеляційного суду доставлено до електронного кабінету представника заявника 1 серпня 2025 року, проте не надає доказів на підтвердження такої обставини.

З огляду на доводи про доставку оскаржуваної постанови до електронного кабінету представника заявника, долучений до касаційної скарги скриншот з електронної поштової скриньки правового значення не має.

Належним доказом отримання копії постанови Київського апеляційного суду

від 12 червня 2025 року за наведених у скарзі обставин може бути, зокрема, скриншот екрана електронного кабінету представника заявника з відповідними відомостями про дату отримання копії процесуального документа в електронному вигляді.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

За таких обставин суд визнає підстави, наведені заявником, неповажними, тому касаційна скарга відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України залишається без руху з наданням заявнику права подати протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали докази отримання оскаржуваного судового рішення апеляційного суду в електронному кабінеті в підсистемі «Електронний суд» або надати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження з зазначенням інших належним чином обґрунтованих причин пропуску строку, підтвердивши відповідними доказами.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Касаційна скарга містить платіжний документ про сплату судового збору

у розмірі 6 056 грн.

Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою касаційної скарги на рішення суду судовий збір справляється у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при

поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за позовними заявами майнового характеру, а у справах, в яких предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав (крім права власності на майно), відшкодування шкоди здоров`ю (крім моральної шкоди), - не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З позовом керівник Святошинської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся у 2023 році та заявив п`ять вимог немайнового характеру (про скасування рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Аврамченко Є. Є.; визнання недійсним акта оцінки і передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Затишок і Ко»; скасування рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кендзьори В. Я.; зобов`язання

ТОВ «Затишок і Ко» знести об`єкт самочинного будівництва; зобов`язання

ТОВ «Затишок і Ко» привести земельну ділянку в придатний для використання стан, звільнивши її від тимчасових споруд та оздоблення) та одну вимогу майнового характеру (про повернення земельної ділянки).

Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України «Про судовий збір» якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Судові рішення заявник оскаржує у повному обсязі.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання юридичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» на 1 січня

2023 року встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб

у розмірі 2 684 грн.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Отже, за подання касаційної скарги в частині вирішення вимог немайнового характеру підлягає сплаті судовий збір у розмірі 26 840 грн (2 684 грн * 5 * 200%).

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (939 400 грн).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 (провадження №12-36гс20), майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

У постанові Верховного Суду від 2 грудня 2020 року у справі № 905/105/20 викладено висновок, що судовий збір за подання позовної заяви з вимогами про витребування або повернення майна у позадоговірних зобов`язаннях визначається з урахуванням вартості спірного майна.

У постанові від 5 листопада 2024 року у справі № 278/2607/24

(провадження № 61-10697св24) Верховний Суд дійшов висновку, що вимога прокурора про повернення земельної ділянки у комунальну власність є майновою.

Отже, розмір судового збору за подання позовної заяви про повернення майна визначається з урахуванням вартості спірного майна. Ціна позову визначається на день подання позову і саме з такої ціни позову визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті.

Оскаржувані судові рішення та касаційна скарга не містять відомостей про ціну позову.

Слід зазначити, що без надання заявником обґрунтованих відомостей щодо дійсної ціни позову, касаційний суд позбавлений можливості визначити розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги.

Отже, заявнику необхідно надати суду докази на підтвердження вартості спірного нерухомого майна і, відповідно, самостійно встановити й обґрунтувати розмір судового збору, що підлягає до сплати.

Заявник має сплатити судовий збір в частині оскарження вимоги майнового характеру за наступною формулою (А *1 % *200% * 0,8) - 6 056 грн, де А - це вартість спірного майна. При цьому, розмір судового збору за подання касаційної скарги в частині вирішення вимоги майнового характеру не повинен перевищувати 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (30 280 грн).

Судовий збір за подання касаційної скарги має бути зараховано за платіжними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у місті Києві/Печерський район/22030102,

код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) - 899998, номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA0026007, код класифікації доходів бюджету - 22030102, найменування податку, збору, платежу - «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документи, що підтверджують його сплату.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої

статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій практиці у подібних правовідносинах.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення

пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення

пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Оскаржуючи судові рішення, зазначені у пункті 1 частини першої

статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.

Вказаний висновок щодо застосування аналогічних норм Господарського процесуального кодексу України викладений у постанові Верховного Суду

від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19.

Касаційна скарга не відповідає зазначеним вимогам закону, оскільки заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою

статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд не наділений повноваженнями замість заявника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які останній не навів у касаційній скарзі, або самостійно визначити конкретний випадок, передбачений частиною другою

статті 389 ЦПК України, оскільки вказане свідчитиме про порушення принципу змагальності.

За таких обставин заявнику необхідно подати до Верховного Суду: виправлену касаційну скаргу, оформлену у відповідності до вимог статті 392 ЦПК України, в якій зазначити пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга, та обґрунтування (мотивування) наявності цієї підстави (підстав); копії виправленої касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

Оскільки касаційна скарга оформлена з порушенням вимоги, встановленої

статтею 392 ЦПК України, вона відповідно до вимог частини другої

статті 393 ЦПК України залишається без руху.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Западнюк Наталія Іллівна, на рішення Святошинського районного суду міста Києва

від 10 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 червня

2025 року залишити без руху.

Надати заявнику десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених недоліків.

Якщо доказів отримання оскаржуваного судового рішення апеляційного суду в електронному кабінеті в підсистемі «Електронний суд» або заяви про поновлення строку на касаційне оскарження з зазначенням інших належним чином обґрунтованих причин пропуску строку, не буде подано заявником у встановлений судом строк, це є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

У разі невиконання у встановлений судом строк інших вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною і підлягатиме поверненню заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко