РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2025 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі судді Костянтина Шепеля,

із секретарем судового засідання Раїсою Буга,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

приходить до такого.

Позиція позивача

Представник позивача 23 вересня 2025 року звертається до суду з цим позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь товариства 123 500 грн, що складається з 26 400 грн прострочених платежів по тілу кредиту та 97 100 грн прострочених платежів по процентах, а також 2422,40 грн судового збору.

Позов обґрунтовує невиконанням відповідачем умов договору кредитної лінії № 1373-7766 від 31 березня 2024 року, який був укладений шляхом обміну електронними повідомленнями і підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», згідно з яким вона отримала кредит в сумі 26 400 грн.

На підтвердження позовних вимог представник позивача надає роздруківку договору про відкриття кредитної лінії, відомості про перерахування кредиту на картку відповідача, розрахунок заборгованості відповідача.

У разі погашення відповідачкою 123 500 грн, товариство вирішить питання про часткове списання процентів за користування кредитом в сумі 16 051,20 грн.

Позиція відповідача

Відповідачка відзиву на позов не надіслала, свою позицію не виклала.

Процесуальні рішення по справі, заяви та клопотання

Позовна заява надходить до суду 23 вересня 2025 року (а.с.1).

Згідно з повідомленням Жмеринської міської ради від 25 вересня 2025 року, відповідачка ОСОБА_1 була знята з реєстрації 18 липня 2024 року. Останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_1 (а.с.58).

Суддя 26 вересня 2025 року приймає позовну заяву до розгляду та відкриває спрощене позовне провадження з викликом сторін (а.с.59), виклик відповідача у судове засідання здійснюється в порядку, передбаченому частиною одинадцятою статті 128 Цивільного процесуального кодексу України шляхом публікації оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.61).

Отже, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи згідно з положеннями частин сьомої та восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, і судом вжиті всі передбачені законом заходи для можливості реалізації ним права судового захисту своїх прав і свобод з метою дотримання принципу рівності усіх перед законом.

Відповідач заяви про неможливість подання відзиву на позов через введення воєнного стану у країні, а також заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не подавав.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.

Відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин

Судом установлено, що 31 березня 2024 року між сторонами за допомогою веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1373-7766 (а.с.12).

Даний договір підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С0961 (а.с.20 на звор.).

За умовами договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 26 400 грн, строк дії договору - до 24 січня 2025 року, стандартна процентна ставка за кредитом в день - 1,50 відсотків в день, комісія за видачу кредиту 15% від суми кредиту365 відсотків річних (а.с.13 на звор. 14).

Цього ж дня дане товариство через АТ "ПриватБанк" перерахувало на картковий рахунок відповідачки, вказаний нею при подані заявки на отримання кредиту, грошові кошти в сумі 26 400 грн, що видно з довідки (а.с.38).

Відповідачка не спростувала, що вказаний картковий рахунок їй не належить, відповідних доказів нею суду не надано.

За пунктами 2.1., 2.2. договору кредитодавець відкриває для позичальника невідновлювану кредитну лінію шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому договором.

Згідно з пунктом 3.1., цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору.

Відповідно до копії розрахунку заборгованості за договором № 1373-7766 від 31 березня 2025 року, заборгованість ОСОБА_1 станом на 26 серпня 2025 року складає 139 551,20 грн, з яких: 26 400 грн заборгованість за кредитом, 113 151,20 грн заборгованість за нарахованими процентами (а.с. 39).

Позичальник свої зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за користування кредитом не виконала.

Дана сума заборгованості встановлена на підставі наданих доказів і ніким не оспорюється.

Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Надані позивачем всі докази прийняті судом до уваги, підстав для їх відхилення не вбачається.

Отже, між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Правова природа відносин, що виникли між сторонами

Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У частині першій статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частинами першою та другою статті 633 Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року (справа № 2-383/2010) зроблений висновок, що стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до частини другої статті 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

У Законі України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин сьомої та дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

У статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У нормах статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Як убачається з копії кредитного договору № 1373/7766 від 31 березня 2024 року, він підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису (а.с.20 на звор. 21).

У частині першій статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 79 Цивільного процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У статті 80 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З копії розрахунку заборгованості за договором убачається, що заборгованість ОСОБА_1 станом на 26 серпня 2025 року складає 139 551,20 грн, з яких: 26 400 грн заборгованість за кредитом, 113 151,20 грн заборгованість за нарахованими процентами (а.с. 39).

Проценти нараховувалися за стандартною процентною ставкою 1,50% в день відповідно до умов договору № 1373-7766 від 31 березня 2024 року, з якими відповідач ОСОБА_1 ознайомилася.

Водночас позивач у позовній заяві, реалізуючи свої права на власний розсуд, зазначає, що кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме: часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 16 051,20 грн, та з урахуванням такого списання просять стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором № 1373-7766 від 31 березня 2024 року у загальному розмірі 60 000,00 грн, з яких: 12 000,00 грн прострочена заборгованість за кредитом, 48 000,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Таке списання відповідає Правилам акції під умовною назвою «Обмеження нарахування відсотків при примусовому стягненні заборгованості» для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», копія яких долучена до позовної заяви, та не порушує права споживача ОСОБА_1 , тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором № 1373-7766 від 31 березня 2024 року у загальному розмірі 123 500 грн, що складається з 26 400 грн прострочених платежів по тілу кредиту та 97 100 грн прострочених платежів по процентах.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

Висновки суду

Отже, оскільки долучені до позовної заяви докази підтверджують надання коштів ОСОБА_1 , отримання і використання нею таких коштів, нарахування процентів, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачкою кошти в добровільному порядку ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не повернуті, тобто відповідачкою не виконано договірні зобов`язання, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджений сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн (а.с.9).

Керуючись статтями 259, 263 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі статей 207, 526, 625, 626, 628, 633, 638, 639, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, статей 77, 78, 79, 80, 81, 89, 128, 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" 123 500 грн заборгованості за договором кредитної лінії та 2 422,40 грн судового збору, а всього 125 922 (сто двадцять п`ять тисяч дев`ятсот двадцять дві) грн 40 коп.

На рішення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду на протязі тридцяти днів.

Учасники справи

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС", бул. Лесі Українки, 26, оф. 407, м. Київ, 01133, .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ