Провадження 2-о/127/745/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Сичук М.М., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Орган опіки та піклування Вінницької міської ради про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суд із заявою про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення його опікуном.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 є бабусею заявника, має захворювання, яке, на думку заявника, зумовлює неможливість усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим потребує стороннього догляду та встановлення опіки.

Вирішуючи питання про прийняття заяви, судом враховано, що така заява має відповідати загальним правилам щодо вимог до позовної заяви, встановлених ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Під час вивчення матеріалів заяви судом встановлено їх невідповідність вимогам цивільно-процесуального законодавства України.

Так, згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч. 5 ст.177 ЦПК України заявник зобов`язаний додати до заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази заявник може додати до заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч.1 ст. 299 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно з ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд вирішує питання щодо призначення над недієздатною особою піклувальника або опікуна не інакше як за поданням органу опіки та піклування. Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий порядок призначення над недієздатними особами опіки, а саме за поданням відповідного органу, а не за заявою фізичної особи.

Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий порядок призначення над недієздатними особами опіки, а саме за поданням відповідного органу, а не за заявою фізичної особи.

Отже, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства: захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в цьому конкретному випадку забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою.

Крім того, фізична особа може бути призначена опікуном (піклувальником) лише за її згодою, що повинно бути викладено в письмовій заяві. Особа, яка виявила бажання виконувати обов`язки опікуна (піклувальника), подає до органу заяву про клопотання перед судом про призначення її опікуном (піклувальником). До заяви додається медичний висновок про те, що за станом здоров`я заявник може бути опікуном (піклувальником). Спеціалісти органу опіки і піклування обстежують матеріально-побутові умови проживання майбутнього опікуна (піклувальника), складають відповідний акт і готують до суду подання щодо кандидатури опікуна (піклувальника).

Пунктом 3.3 частини 3 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді від 17.06.1999 року, визначений перелік документів за наявності яких орган опіки та піклування призначає опікуна, а саме: рішення суду про визнання громадянина недієздатним, акт обстеження умов проживання особи, що потребує опіки, опис її майна та майбутнього опікуна, довідки про стан здоров`я особи, яка потребує опіки та її опікуна, довідки про судимість майбутнього опікуна.

Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий перелік документів та порядок призначення над недієздатними особами опіки.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Всупереч вищезазначеним вимогам закону заявником до суду подано заяву, яка не відповідає ЦПК України.

Заявником до заяви не додано висновок органу опіки та піклування про можливість призначення опікуном ОСОБА_1 над недієздатною фізичною особою, а також доказів про те, що він звертався з приводу цього питання до органу опіки та піклування.

Заява, яка подається в порядку окремого провадження, повинна відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст.175 ЦПК України, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим для тієї чи іншої справи окремого провадження.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту.

Подана заява не відповідає вимогам п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, оскільки у ній не зазначено у повному обсязі анкетні дані заявника та заінтересованих осіб, зокрема відсутні повні відомості про місце проживання, засоби зв`язку та інші ідентифікаційні дані, що унеможливлює належне повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною першою статті 39 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними».

Отже, обов`язковою умовою для визнання особи недієздатною є наявність саме хронічного та стійкого психічного розладу, а не будь-якого погіршення стану здоров`я чи вікових змін, а також причинно-наслідковий зв`язок між таким розладом і нездатністю особи усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними.

Разом з тим подана заява не містить належного та послідовного викладу обставин, які б у сукупності свідчили про наявність у ОСОБА_2 хронічного і стійкого психічного розладу у розумінні статті 39 ЦК України. Опис стану здоров`я носить загальний характер, не містить юридично значущої конкретизації, а також містить внутрішні суперечності, зокрема у частині визначення особи, яка нібито не усвідомлює значення своїх дій, що унеможливлює правильне сприйняття предмета заявлених вимог.

Відповідно до частини першої статті 295 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи недієздатною повинні бути зазначені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, унаслідок якого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Подана заява не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не дає суду можливості встановити чіткі та однозначні фактичні підстави звернення до суду.

Крім того, відповідно до статті 302 ЦПК України, для встановлення психічного стану фізичної особи суд призначає судово-психіатричну експертизу.

Надані заявником копії виписок з амбулаторної медичної документації не є висновком судово-психіатричної експертизи, не містять оцінки психічного стану особи з точки зору її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і самі по собі не можуть бути належною доказовою підставою для вирішення питання про недієздатність. При цьому заявником не заявлено клопотання про призначення відповідної експертизи.

Окрім того, заява подана з порушенням вимог статті 177 ЦПК України, оскільки до неї не додано належних доказів родинного зв`язку заявника з особою, щодо якої подано заяву, а також із заяви вбачається, що заявник ставить питання про визнання особи недієздатною, та вказує про свою рідну сестру, яка ніби то не заперечує проти того, щоб заявник був опікуном їхньої баби, та яка проживає разом із заявником, але заявник не залучає її заінтересованою особою, яка обов`язково повинна бути залучена.

Крім цього, абз. 1 ч. 1 ст. 299 ЦПК України визначає, що справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, стосовно якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її адвоката та представника органу опіки та піклування.

Відтак у справах, зокрема про визнання фізичної особи недієздатною обов`язковою є участь адвоката особи, стосовно якої розглядається справа про визнання її недієздатною.

Разом з тим, як встановлено з матеріалів заяви, адвокат для представництва інтересів ОСОБА_2 , при подачі заяви залучений не був і заявником не заявлено відповідне клопотання з метою забезпечення дотримання процесуальних прав ОСОБА_2 , про необхідність залучення для представництва інтересів останнього під час розгляду даної справи адвоката з числа адвокатів Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.

Враховуючи викладене, суд, керуючись положеннями ч.1 ст. 185 ЦПК України, вважає, що заяву належить залишити без руху та надати заявнику строк для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст.ст.60, 185, 296, 299, 300 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Орган опіки та піклування Вінницької міської ради про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити заявнику, що у разі не усунення недоліків заява вважатиметься не поданою та повертається заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: