Справа № 216/2422/16ц
провадження №2/216/18/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської

області в складі:

головуючого судді - Гайтко Л.А.

за участю

секретаря судового засідання - Борейко Є.В.

Учасники розгляду справи:

Позивач ОСОБА_1 .

Представник позивача адвокат Колісник В.П.

Відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Першої Криворізької державної нотаріальної контори

про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Першої Криворізької державної нотаріальної контори та просила суд :

- встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у період часу з 2008 року по 08 червня 2015 року;

- визнати автомобіль марки ВАЗ 21154, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із частками по 1 / 2 кожному;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1 /2 частину автомобіля марки ВАЗ 21154, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

В обґрунтування вимог позивачем ОСОБА_1 зазначено, що з 2008 року по 08 червня 2015 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , факт їхнього спільного проживання підтверджується:

-відміткою в паспорті ОСОБА_3 , що він з 22.04. 2011 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а вказане домоволодіння належить позивачу на праві приватної власності;

- до 22.04.2011 р. ОСОБА_3 мешкав в квартирі АДРЕСА_2 , що також належала позивачеві.

Позивач зазначає, що за час їхнього з ОСОБА_3 спільного проживання вони придбали за спільні грошові кошти сімейного бюджету автомобіль ВАЗ 21154, чорного кольору за 61000 грн, із яких 32000 грн були її особистими коштами, які були зняті нею з депозиту в банку ТАСС Комерц банк, а решту 29000 грн. вони отримали в кредит Аваль

банку, який на той час було оформлено на ОСОБА_3 , що підтверджується записом в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, вказаний автомобіль 25.04.2008 року за спільним рішенням було зареєстровано в МРЕО ДАІ м. Кривого Рогу за ОСОБА_3 .

Позивач вказує, що у свідоцтві про реєстрацію автомобіля також вказано адресу реєстрації місця проживання ОСОБА_3 - АДРЕСА_3 (квартира, що належала позивачу).

Також позивач зазначає, що після смерті ОСОБА_3 вона звернулась із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори, однак 15 грудня 2015 року отримала від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, підставою для винесення якої нотаріус вказав відсутність встановлення факту проживання однією сім`єю більш як п`ять років із спадкодавцем ОСОБА_3 .

Як вказує позивач, іншим спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є його батько відповідач по справі ОСОБА_2 .

Згідно розпорядження заступника керівника апарату Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Інни Подгородньої № 659/24 від 26.12.2024 року, у зв`язку з Рішенням Вищої ради правосуддя від 03.12.2024 року № 3509/0/15-24, яким суддю ОСОБА_4 звільнено з посади судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, канцелярії суду здійснити повторний автоматизований перерозподіл даної цивільної справи відповідно до вимог чинного законодавства України.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2024 року, справу передано для розгляду судді Гайтко Л.А.

Ухвалою суду від 25.12.2024 року дану справу прийнято до свого провадження суддею Гайтко Л.А., призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 05.05.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Колісник В.П. підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд їх задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечив проти позовних вимог, зазначив, що вони є необґрунтованими та безпідставними, просив суд в задоволенні позову відмовити.

21.01.2025 р. від третьої особи: державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори надійшов лист №109/01-16 від 15.01.2025 р., в якому просить суд розглянути справу без представника нотаріальної контори.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , місце проживання ОСОБА_1 : з 23.01.1987 р. АДРЕСА_3 .

Згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , місце проживання ОСОБА_3 : з 21.11.1989 р. АДРЕСА_4 , з 09.04.1999 р. АДРЕСА_5 , з 22.04.2011 р. АДРЕСА_1 .

Згідно копії витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно від 16.12.2008 р. ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

22.03.2007 р. між ОСОБА_1 , як наймодавцем та ОСОБА_3 , як наймачем було укладено Типовий договір піднайму (найму) житлового приміщення №39, у відповідності до п. 1 якого ОСОБА_1 надала, а ОСОБА_3 прийняв житлове приміщення, яке складається з 1 (однієї) кімнати, житловою площею 17,3 кв. м, розташоване в квартирі АДРЕСА_2 .

Згідно п. 4 даного договору приміщення та майно передається в найм строком з 22.03.2007 р. по 22.03.2010 р.

У відповідності до п.п. е) п. 5 вказаного договору наймач зобов`язується щомісячно вносити плату за користування приміщенням.

У п. 6 даного договору зазначається, що сума договору визначається за комунальні послуги.

Відтак, на підставі Типового договору піднайму (найму) житлового приміщення від 22.03.2007 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 склалися цивільно-правові відносини.

У письмових поясненнях від 07.10.2025 р. позивач зазначає, що вказаний вище Типовий договір піднайму (найму) житлового приміщення було укладено з метою проведення реєстрації місця проживання ОСОБА_3 .

Згідно кредитного договору №014/148045/3663/73 від 29.04.2008 р., укладеного між ВАТ Райффайзен Банк Аваль, як кредитором та ОСОБА_3 як позичальником, останній отримав кредит у сумі 25948,70 грн. строком на 48 місяців за програмою Авто в кредит. Згідно п. 1.1.3.3 кредитного договору в забезпечення зобов`язань позичальника було укладено договір застави № 014/08/11-23/054/08 від 29.04.2008 р. (застава транспортного засобу ВАЗ 21154).

Згідно копії свідоцтва НОМЕР_4 від 25.04.2008 р. про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки ВАЗ 21154, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 власником останнього вказано ОСОБА_3 та зазначено адресу: АДРЕСА_3 .

Згідно довідки №132 від 29.04.2010 р., виданої Дніпропетровською обласною дирекцією ВАТ Райффайзен Банк Аваль ОСОБА_3 виконав зобов`язання за кредитним договором №014/148045/3663/73 від 29.04.2008 р. та банк не заперечував проти зняття заборони на автомобіль марки ВАЗ 21154, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер (а.с. 7 т. 1 копія свідоцтва).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно.

08.07.2015 року Першою Криворізькою державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу за №348-2015 після смерті ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Першої Криворізької державної нотаріальної контори за видачею їй свідоцтва про право на спадщину, однак державним нотаріусом позивачу було видано постанову від 15.12.2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , оскільки не встановлений факт проживання однією сім`єю з померлим не менше п`яти років до моменту відкриття спадщини.

12.09.2015 р. до Першої Криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся батько померлого ОСОБА_3 ОСОБА_2 (відповідач).

В матеріалах справи знаходиться копія постанови від 24.11.2015 р. про закриття кримінального провадження за №0002445 від 15.08.2015 р. за ч. 3 ст. 130 КК України, яке було відкрите за заявою ОСОБА_2 про те, що його сина ОСОБА_3 заразила ВІЛ інфекцією його дружина ОСОБА_1 , кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

На підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_3

у період з 2008 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивач надала спільні фото з ОСОБА_3 , а також фото спільних святкувань родинних подій та свят з родичами та друзями (знаходяться в матеріалах справи).

Також позивачем на підтвердження вказаного факту спільного проживання надано суду копії медичних документів ОСОБА_3 .

Крім того, позивачем надано докази її участі у витратах на організацію поховання ОСОБА_3 : копію накладної від 10.06.2015 р.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що була знайома з позивачко ОСОБА_1 з 1986 року, вони одночасно отримали квартири по АДРЕСА_6 , спілкувались дуже близько. З ОСОБА_3 познайомились пізніше, він приходив до позивачки в гості, жити разом вони почали у 2007 році, стосунки у них були хороші, однак ОСОБА_3 зловживав алкоголем, спільних коштів у них не було, оскілки у ОСОБА_3 була маленька заробітна плата і він часто випивав. У ОСОБА_1 була машина, вона її продала і вони з ОСОБА_3 придбали автомобіль ВАЗ, хоча оформлений він був на ОСОБА_3 , однак виплачувала кредит ОСОБА_1 . Продукти ОСОБА_1 завжди купувала самостійно. Крім того ОСОБА_6 прописала ОСОБА_7 у себе, адже його ніде не брали на роботу без реєстрації місця проживання.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що познайомилась з позивачем ОСОБА_1 у 2000 році, ОСОБА_3 був її однокласником. Їй відомо, що з 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 жили разом на квартирі по АДРЕСА_1 , однак згодом ОСОБА_3 почав зловживати алкоголем, у них був автомобіль, однак подробиці його придбання їй не відомі.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснив, що позивачка ОСОБА_1 є його двоюрідною сестрою, з ОСОБА_3 познайомився у 2007 році, коли вони почали жити разом, вони разом їздили відпочивати, в гостях у них бував часто, стосунки у них були різні, більше сімейні, у них був спільний бюджет, автомобіль ВАЗ був придбаний ними в кредит, який оформили на ОСОБА_3 , хоча перший внесок при придбанні автомобіля зробила ОСОБА_1 , нею був проданий її попередній автомобіль.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що була знайома з позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2008 року, вони жили разом, проводили разом час, ремонт в квартирі робили разом, а також будівництво гаража здійснювалося ними спільно, у них було два автомобілі.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 пояснив, що знайомий з відповідачем ОСОБА_2 більш, ніж 30 років, а ОСОБА_3 був його учнем.Про стосунки ОСОБА_3 з ОСОБА_1 йому було відомо зі слів відповідача. Одного дня він зустрів ОСОБА_3 на площі Визволення, той йому сказав, що живе в гаражі, там де працює.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 пояснила, що є сусідкою відповідача ОСОБА_2 , неодноразово бачила як його син ОСОБА_3 приїздив до батька, ночував в його домі, зі слів ОСОБА_2 він допомагав сину фінансово, дав йому 50 тисяч гривень на придбання машини. Певний час ОСОБА_7 жив у батька, а будував гараж на Карнаватці. Лише одного разу бачила ОСОБА_1 , вона приїздила разом з ОСОБА_3 до його батька.

Частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, правомірною) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються приписи глави 8 СК України.

Отже, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна, набутого у власність у цей період, на праві спільної сумісної власності.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зазначено, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Сімейний кодекс України не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які підтверджують наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю (постанова Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 442/3741/21 (провадження № 61-1292св23).

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання коштів, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 07 квітня 2025 року у справі № 753/21898/20).

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

У Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; ведення спільного побуту; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Слід зазначити, що факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Отже, встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

За відсутності правових підстав для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Разом із цим положеннями ЦПК України визначено, що є доказами у цивільній справі, зокрема доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (частини перша, друга статті 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 зазначила, що у період проживання однією сім`єю позивачки та ОСОБА_3 , за рахунок спільних коштів, ними було придбано автомобіль марки ВАЗ 21154, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Разом з тим, суд вважає, що позивачка не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 у період з 2008 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказані позивачкою обставини на обґрунтування позовних вимог, а саме той факт, що позивачка та ОСОБА_3 мешкали у одному помешканні (спочатку у квартирі, згодом у будинку), були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, піклувались один про одного, проводили разом дозвілля, а також

мали взаємні права та обов`язки, які притаманні чоловіку і дружині, самі по собі, без доведення належними доказами факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між позивачкою та ОСОБА_3 склались та мали місце протягом вказаного хронологічного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю.

Крім того, суд звертає увагу, що 22.03.2007 р. між ОСОБА_1 , як наймодавцем та ОСОБА_3 , як наймачем було укладено Типовий договір піднайму (найму) житлового приміщення №39, у відповідності до п. 1 якого ОСОБА_1 надала, а ОСОБА_3 прийняв житлове приміщення, яке складається з 1 (однієї) кімнати, житловою площею 17,3 кв. м, розташоване в квартирі АДРЕСА_2 . Згідно п. 4 даного договору приміщення та майно передається в найм строком з 22.03.2007 р. по 22.03.2010 р.

Відтак, на підставі Типового договору піднайму (найму) житлового приміщення від 22.03.2007 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виникли цивільно-правові відносини, а не сімейні.

Як вбачається із матеріалів справи, свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які були допитані у судовому засіданні пояснили, що сторони у справі з 2007 року проживали однією сім`єю, обидва працювали, за спільні кошти придбали автомобіль.

Разом з тим, показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.12.2019 року у справі № 466/3769/16, провадження №61-5296св19, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, провадження № 61-11607св18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, провадження № 61-44641св18, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, провадження № 61-42601св18, від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19, провадження №61-3071 св 21.

При цьому, у долучених до матеріалів справи позивачкою копії свідоцтва НОМЕР_4 від 25.04.2008 р. про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки ВАЗ 21154, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 власником останнього вказано ОСОБА_3 , кредитний договір №014/148045/3663/73 від 29.04.2008 р., укладений між ВАТ Райффайзен Банк Аваль та ОСОБА_3 , згідно якого саме ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 25948,70 грн. строком на 48 місяців за програмою Авто в кредит.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй

сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачка не надала належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження ведення сторонами спільного бюджету, господарства та побуту, а відтак позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 , як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період часу з 2008 року до дня смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 є недоведеними належними та допустимими доказами у справі, а тому не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги щодо: визнання майна, а саме автомобіля марки ВАЗ 21154, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із частками по 1 / 2 кожному, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України, слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Презумпція спільності права власності в силу положень статті 74 СК України поширюється й на майно, придбане в період проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Отже законодавством передбачено рівнозначну презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна та майна, придбаного жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, до спільної сумісної власності.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

В правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в Постанові від 08 червня 2016 року у справі № 6-2253цс15 зазначено, що за правилами статті 74 СК України(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1026цс15 від 23.09.2015 року, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Як зазначено вище, судом встановлено, що позивачка не надала належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 , як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період часу з 2008 року до дня смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також позивачкою не надано суду належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження придбання майна, а саме автомобіля марки ВАЗ 21154, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 за час спільного проживання з ОСОБА_3 та в результаті спільної їхньої праці та за спільні грошові кошти.

З огляду на наведене, у задоволенні позовних вимог про визнання автомобіля марки ВАЗ 21154, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із частками по 1 / 2 кожному слід відмовити.

Позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на 1 /2 частину автомобіля марки ВАЗ 21154, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , який належав йому за життя, не підлягають задоволенню, як похідні вимоги від позовних вимог про встановлення факту проживання позивача однією сім`єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу.

Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позову, судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 141, 258-259 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Першої Криворізької державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна, а саме автомобіля марки ВАЗ 21154, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із частками по 1 / 2 кожному, визнання за ОСОБА_1 права власності на 1 /2 частину автомобіля марки ВАЗ 21154, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського Апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Суддя Л. А. Гайтко