Справа № 161/4703/25 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М.
Провадження № 22-ц/802/1482/25 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2025 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 28.08.2023 між сторонами за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем позивача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1262-8312.

Згідно з умовами договору товариство зобов`язалося надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб у сумі 4 500 грн зі строком кредитування 300 календарних днів; базовий період 14 календарних днів; знижена процентна ставка 2,50 % в день; стандартна процентна ставка 3,00 % в день.

Відповідачу надано кредит шляхом перерахування коштів на зазначений нею картковий рахунок.

Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 16 січня 2025 року загальний розмір заборгованості становить 42 160 грн, з яких 4 500 грн прострочена заборгованість по тілу кредиту, 37 660 грн прострочена заборгованість по нарахованих процентах.

Разом із тим, товариством було прийнято рішення про застосування до відповідача Програми лояльності, а саме часткового списання заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 21 870 грн.

Ураховуючи наведене, товариство просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 290 грн, з яких 4 500 грн заборгованість по тілу кредиту; 15 790 грн заборгованість по процентах, а також відшкодувати судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2025 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ТОВ «Укр Кредит Фінанс», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати це рішення в частині відмови у стягненні заборгованості по процентах та ухвалити у цій частині нове судове рішення про стягнення з відповідача заборгованості по нарахованих і несплачених процентах у розмірі 15 790 грн та відшкодувати судові витрати.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 від імені відповідача ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи проведено без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, а рішення суду в оскаржуваній частині щодо відмови у стягненні процентів скасувати з таких підстав.

Відмовляючи у позові в частині стягнення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для їх стягнення, у зв`язку із поширенням на відповідача пільг, передбачених п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки її чоловік з 25.03.2022 є військовослужбовцем, призваним на військову службу по мобілізації.

Проте, до таких висновків суд дійшов помилково, з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище наведеного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладення в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему позичальника можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі статтею 64 ЦПК України докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з матеріалами справи, 28 серпня 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1262-8312, який підписано відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором (номер пароля НОМЕР_1 ) (а.с.11-17).

Відповідно до умов пункту 2.2. договору грошові кошти надаються кредитодавцем позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором.

Розмір кредиту 4 500 грн. Дата надання кредиту: 28.08.2023 /п. 4.1./.

Строк кредитування 300 календарних днів з моменту перерахування коштів, дата повернення кредиту 22.06.2024 /п. 4.12/.

Кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1 Договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу /п. 4.6./.

Плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. Тип процентної ставки за користування кредитом фіксована. Процентна ставка за користування кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом, однак позичальнику на умовах, вказаних у даному Договорі (програма лояльності), може надаватися можливість скористатися кредитом за промо-ставкою та/або пільговою, та/або зниженою процентними ставками /п. 4.7./.

Базовий період складає 14 календарних днів. Перебіг першого базового періоду починається з дати надання/видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду. Перебіг кожного наступного базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового періоду, крім наступного випадку: якщо позичальник у поточному базовому періоді має заборгованість зі сплати процентів і здійснив повне погашення цієї заборгованості, в дату погашення вказаної заборгованості перебіг поточного базового періоду припиняється достроково та з наступного календарного дня починається перебіг наступного базового періоду. Перебіг останнього базового періоду закінчується в останній день строку дії Договору /п. 4.8/.

Сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше останнього дня кожного базового періоду. Проценти за користування кредитом вважаються сплаченими з моменту зарахування грошових коштів на банківський рахунок кредитодавця /п. 4.9./.

Пунктом 4.10 Договору визначено порядок нарахування процентів за користування кредитом: щоденно, починаючи з першого дня видачі кредиту та до дати фактичного повернення всієї суми кредиту. Стандартна процентна ставка 3,0 % за кожен день користування кредитом (застосовується протягом усього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за зниженою ставкою). Пільгова процентна ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка за користування кредитом та є заохоченням позичальника спробувати скористатися послугами кредитодавця (п. 10.1 Договору).

Сторонами у договорі узгоджено графік сплати кредитних коштів (дати, розміри і види платежів).

Отримання кредитних коштів у розмірі 4 500 грн 28.08.2023 не заперечувалося самою відповідачкою та підтверджено довідкою позивача і листом АТ КБ «Приватбанк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 1262-8312 від 28.08.2023 (а.с.29-33).

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що протягом двох базових періодів з 28.08.2023 по 10.09.2023 та з 12.09.2023 по 25.09.2023 відповідачу на суму кредиту 4 500 грн нараховувалася узгоджена сторонами пільгова процентна ставка 2,50 % за кожен день користування кредитом, а 11.09.2023 та в період з 26.09.2023 позивачем нараховувалася процентна ставка 3,00 % за кожен день користування кредитом (а. с. 34-37).

Проте, умови Договору в частині нарахування процентів за такими ставками за кожен день користування кредитом не можуть бути в повній мірі застосовані.

Так, на укладені сторонами кредитні правовідносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», у який внесено зміни та доповнення Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 № 498-IX, який набрав чинності 24.12.2023.

Так, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною 5, згідно якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Також доповнено Прикінцеві та перехідні положення цього Закону пунктом 17, згідно з яким тимчасово, протягом 240 днiв з дня набрання чинностi Законом України «Про внесення змiн до деяких законiв України щодо удосконалення державного регулювання ринкiв фiнансових послуг», установити, що максимальний розмiр денної процентної ставки не може перевищувати:

- протягом перших 120 днiв - 2,5 %;

- протягом наступних 120 днiв - 1,5 %.

Оскільки Закон України «Про внесення змiн до деяких законiв України щодо удосконалення державного регулювання ринкiв фiнансових послуг» набрав чинності 24.12.2023, а спірний кредитний договір укладено до набрання ним чинності, то на підставі п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» протягом перших 120 днiв, тобто з 24.12.2023 по 21.04.2024 проценти необхідно розраховувати за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом, а протягом наступних 120 днiв, тобто з 22.04.2024 по 17.05.2024 необхідно розраховувати за ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом.

З 18.05.2024 і по 22.06.2024 (закінчення строку кредитування) від сплати процентів за користування кредитом відповідачка звільнена на підставі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Висновки суду першої інстанції про звільнення відповідачки від сплати процентів за весь період користування кредитом зроблено з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Дружинам військовослужбовців, до яких відноситься відповідачка, не нараховуються проценти за користування кредитом, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності з 18.05.2024.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

У цій справі вимога про стягнення заборгованості по процентах це не вимога щодо цивільної відповідальності відповідачки, а вимога щодо виконання істотної умови кредитного договору.

Ураховуючи наведені правові норми, а також наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд доходить наступних висновків.

11.09.2023 відповідач сплатила усі нараховані на цю дату проценти у розмірі 1 710 грн.

Таким чином, заборгованість по процентах виникла, починаючи з 12.09.2023 по 17.05.2024 включно.

У 14-денний базовий період з 12.09.2023 по 25.09.2023 позивачем нараховано проценти за ставкою 2,50 % у день (по 112,50 грн) у загальному розмірі 1 575 грн.

З 26.09.2023 по 23.12.2023 за 89 днів нараховано проценти за визначеною договором ставкою 3,00 % у день (по 135 грн), що становить 12 015 грн.

З 24.12.2023 по 21.04.2024 за перших 120 днів на підставі п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» підлягають нарахуванню проценти за ставкою 2,5 % в день (по 112,50 грн), що становить 13 500 грн.

З 22.04.24 по 17.05.2024 наступних 26 днiв на підставі п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» підлягають нарахуванню проценти за ставкою 1,5 % в день (по 67,5 грн), що становить 1 755 грн.

09.10.2023 відповідачка сплатила позивачу 500 грн у рахунок погашення процентів.

Таким чином, станом на 17.05.2024 розмір заборгованості по процентах становить 28 345 грн ((1 575 + 12 015 + 13 500 + 1 755) 500).

Позивач у позовній заяві зазначив про використане право кредитодавця та прийняття рішення про часткового списання заборгованості відповідачу за нарахованими процентами у загальній сумі 21 870 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості по процентах, який необхідно стягнути із відповідача на користь позивача за спірним кредитним договором становить 6 475 грн (28 345 21 870).

Посилання у відзиві на апеляційну скаргу на несправедливі умови договору в частині визначення розміру процентів відхиляються апеляційним судом з огляду на таке.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Кредитний договір відноситься до оспорюваних договорів.

При укладенні кредитного договору сторонами погоджено саме такі розміри процентної ставки, які відповідач зобов`язалася сплачувати, але не сплачувала згідно з погодженим графіком платежів для погашення заборгованості.

Крім того, відповідач у судовому порядку укладений 28.08.2023 між нею і ТОВ «Укр Кредит Фінанс» кредитний договір не оспорювала ні в цілому, ні в будь-якій окремій його частині, а тому в силу вимог ст. 204 ЦК України цей правочин є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції про відмову у позові в частині стягнення процентів за користування кредитом зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду в цій частині з ухваленням нового судового рішення.

Рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості по тілу кредиту сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ЦПК).

Оскільки до задоволення підлягають вимоги позивача у розмірі 6 475 грн, що становить 31,91 % від заявлених вимог, то на користь позивача з відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2 222,33 грн, з яких 772,98 грн за подання позовної заяви і 1 449,35 грн за подання апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2025 року в оскаржуваній частині щодо відмови у стягненні заборгованості по процентах скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» 6 475 (шість тисяч чотириста сімдесят п`ять) грн заборгованості по процентах за договором про відкриття кредитної ліеії № 1262-8312 від 28.08.2023.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» 2 222 (дві тисячі двісті двадцять дві) грн 33 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді