КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 361/5808/25

27 листопада 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Рейнарт І.М.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Гізатуліної Н.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовомдо ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 10 вересня 2020 року між сторонами був зареєстрований шлюб.У шлюбі у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначав, що відносини між сторонами поступово погіршувались, він намагався примиритися з відповідачкою, проте безрезультатно. Останнім часом відносини між сторонами погіршились наскільки, що він вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам.

З урахуванням наведених обставин, позивач ОСОБА_2 просив суд розірвати шлюб між ним та ОСОБА_1 , який зареєстрований 10 вересня 2020 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 520.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 10 вересня 2020 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зареєстрований шлюб, актовий запис № 520 розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі - 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким закрити провадження у справі у зв`язку з настанням обставин примирення сторін.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є передчасним, у ньому не враховано обставини реального примирення подружжя, що суперечить вимогам Сімейного кодексу України та Цивільного процесуального кодексу України.

Зазначає, що сторони примирилися, відновили шлюбні стосунки, спільно проживають разом з дитиною за адресою: АДРЕСА_1 .

У письмових поясненнях представник позивача ОСОБА_2 адвокат Сацик Роман Васильович просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Зазначає, що позиція позивача щодо припинення шлюбу увесь час залишається послідовною і незмінною, позиція відповідача, яка стверджує про порушення судом першої інстанції її прав у контексті можливого примирення, не ґрунтується на жодних його реальних діях і доказах щодо цього.

Звертає увагу суду на те, що сторони не прожинаються разом, як про це зазначає відповідачка. З моменту подачі до суду позовної заяви про розірвання шлюбу, сторони жодного разу разом не проживали разом. На час розгляду справи апеляційним судом примирення не досягнуте, спір за згодою сторін не врегульований, позиція позивача в спорі щодо необхідності припинення шлюбу, підстав для збереження якого немає, не змінилася, як немає й доказів зміни позиції відповідача, зафіксованої на стадії розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Вказує, що питання, які пов`язуються з участю батька, який проживає окремо від дитини, в її вихованні, утриманні, у спілкуванні з нею, тощо, спори з цього приводу, якщо такі мають чи матимуть місце, не можуть впливати на невід`ємне право одного з подружжя вимагати розірвання шлюбу як таке, предмет та вирішення спору в цих особистісних відносинах жінки і чоловіка не залежать від наявності чи відсутності між ними майнових та інших спорів, що можуть виникати з відносин подружжя і які сторони не позбавлені права та можливості розв`язувати за згодою між собою, а в разі її недосягненпя - судовим порядком.

Виходячи з викладеного, сторона позивача вважає, що немає підстав для сумніву в тому, що позов ОСОБА_2 про розірвання шлюбу є усвідомленим і обміркованим кроком, вчиненим через реальні обставини життя сім`ї, зберегти яку він більше можливості не бачить. Доводи апеляційної скарги відповідачки не спростовують позиції позивача та правильності, законності рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила скаргу задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання, призначене судом апеляційної інстанції, не з`явився. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлявся у встановленому законом порядку.

27 листопада 2025 року представник позивача ОСОБА_2 адвокат Сацик Роман Васильовичподав до Київського апеляційного суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Сторона позивача просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

За наявності такого клопотання суд не вправі відкладати розгляд справи у зв?язку із неявкою цієї особи до суду.

З урахуванням вжитих судом апеляційної інстанції заходів щодо належного та завчасного повідомлення учасників справи, колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України, вважає, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому вважає можливим слухати справу у відсутності позивача ОСОБА_2 та його представника адвоката Сацика Романа Васильовича.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення відповідачки ОСОБА_1 , обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1 ) перебувають у шлюбі, який зареєстрований 10 вересня 2020 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 10 вересня 2020 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 520 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 (а.с. 12).

У позовній заяві позивач ОСОБА_2 не заперечував проти розгляду справи за його відсутності та/або його представника. Посилався на те, що він намагався вжити всі необхідні заходи щодо примирення з відповідачкою, однак, це жодних результатів не принесло, а тому просив суд не вживати заходів щодо примирення сторін.

Відповідач ОСОБА_1 відзив на позов до суду не подала, інших заяв та клопотань від сторін до суду не надходило.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, обґрунтування та мотиви позову, враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних відносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаємопорозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина перша статті 110 СК України).

За змістом статей 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. З`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що позов було пред`явлено позивачем ОСОБА_2 у травні 2025 року, ухвалою суду першої інстанції від 30 травня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачці було запропоновано, протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, подати відзив на позовну заяву (а.с. 20-21).

Відповідач ОСОБА_1 відзив на позов до суду не подала.

У позовній заяві позивач ОСОБА_2 не заперечував проти розгляду справи за його відсутності та/або його представника. Строк для примирення просив не надавати.

Після відкриття провадження у справі позивач ОСОБА_2 не подавав до суду заяв/клопотань, які б вказували на факт примирення сторін або про повну втрату у позивача процесуального інтересу до правового результату, який він хотів досягнути, звертаючись до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу.

Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду, відповідач ОСОБА_1 вказувала, що сторони примирилися, відновили шлюбні стосунки, спільно проживають разом з дитиною за адресою: АДРЕСА_1 .

У письмових поясненнях до Київського апеляційного суду представник позивача ОСОБА_2 адвокат Сацик Роман Васильович зазначав, що позиція позивача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу є усвідомленим і обміркованим кроком, вчиненим через реальні обставини життя сім`ї, зберегти яку він більше можливості не бачить.

Сторони не проживаються разом, як про це зазначає відповідачка, і на час розгляду справи апеляційним судом примирення не досягнуте, спір за згодою сторін не врегульований, позиція позивача в спорі щодо необхідності припинення шлюбу, підстав для збереження якого немає, не змінилася.

В оцінці доводів апеляційної скарги відповідача та заперечень позивача проти вимог скарги відповідача колегією суддів апеляційного суду враховується, що під час судового розгляду справи в суді, який триває з 30 травня 2025 року, сторони у справі не подавали суду доказів, які б свідчили, що вони примирилися, проживають однією сім`єю, як чоловік та дружина. Матеріали справи таких доказів не містять.

Отже, доводи відповідача щодо примирення подружжя, можливості збереження сім`ї суперечать встановленим у справі обставинам, з яких вбачається, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, що у свою чергу свідчить про його стійке бажання розлучитися і не мати сімейних (шлюбних) стосунків із відповідачкою.

За таких обставин, примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обставини цієї справи свідчать, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, оскільки сторони не підтримують сімейно - шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість збереження шлюбу.

Враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), правильним є висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст.24, 56 СК України.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2025 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, а судове рішення без змін, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: