ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/2255/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/7264/25 Категорія: 305010300 Казидуб О.Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіСіренко Ю.В., Новіков О.М.

секретар Любченко О.М.

розглянув у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційні скарг и представника Державної казначейської служби України Яроша С.В. та Черкаської обласної прокуратурина додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.10.2025(повний текст складено 24.10.2025, суддя в суді першої інстанції Казидуб О.Г.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування,

в с т а н о в и в :

у провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 09.10.2025 позовні вимоги у справі задоволено частково та стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 448 266,67 грн.

13.10.2025 адвокат Захарченко Н. О., яка діє в інтересах позивача, звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, мотивуючи її тим, що згідно з позовом ОСОБА_1 визначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи у розмірі 20 000,00 грн., тому просила стягнути з Черкаської обласної прокуратури на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі.

Додатковим рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 24.10.2025 рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2025 року доповнено реченням наступного змісту:

«Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 19 998 грн. 00 коп. Решті відмовити».

Суд першої інстанції виходив із того, що представником позивача надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу, а відповідачами не доведено їх неспівмірність.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, представник Державної казначейської служби України Ярош С.В. подав 20.11.2025 апеляційну скаргу, в якій, вважаючи таке рішення винесеним з порушенням норм процесуального права, при неповно з`ясованих обставинах справи, без врахування правової позиції Верховного Суду в подібних правовідносинах, просить його скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення в повному обсязі.

В обґрунтування вказано на те, що детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом на виконання умов договору від 13.10.2025 та акт приймання-передачі послуг від 13.10.2025 № 1 складені поза межами терміну дії Договору, а тому не можуть бути прийняті судом як підстава для відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Казначейство вважає, що зазначена справа не є складною, оскільки спірні правовідносини врегульовано нормами ЦКУ, Законом України від 01.12.1994 № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) та Положенням про застосування Закону № 266/94-ВР, затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 № 6/5/3/41 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06.03.1996 за № 106/1131. Крім того, на думку Казначейства наявна стала релевантна практика Верховного Суду з вирішення подібних спорів.

Також зазначає, що належним способом захисту порушеного права позивача є стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача визначеної судом суми відшкодування витрат на правничу допомогу, а не стягнення зазначених судових витрат через Казначейство шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України судових витрат.

Черкаська обласна прокуратура в свою чергу також подала апеляційну скаргу на зазначене додаткове рішення суду, у якій, посилаючись на неправильне застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права просить додаткове рішення змінити, зменшивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу з 19 998,00 грн до 3 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що вивченням детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом у даній справі встановлено, що наведені показники є штучно завищеними та не співмірними з виконаною роботою. Крім того, в указаному описі робіт не зазначено фактичного обсягу чи часу, витраченого на надання правничої допомоги. Вважає, що підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи.

Вказує, що суд залишив поза увагою той факт, що Буджерак М.Р. є адвокатом, особисто, без свого представника, брав участь у всіх судових засіданнях, що виключає отримання останнім правничої допомоги в ході судового розгляду.

Зазначає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже цей розмір не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відзивів на апеляційні скарги до суду не надходило.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 09.10.2025 позовні вимоги у справі задоволено частково та стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 448266,67 грн.

Відповідно до положень п.3 ч.1, ч.2 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Так як 13.10.2025 через систему «Електронний суд» адвокат Захарченко Наталія Олександрівна, яка діє в інтересах позивача, звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового судового рішення про відшкодування витрат на правову допомогу в силу вищенаведених вимог ст.270 ЦПК України суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення.

Далі, відповідно до положень п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Також частиною 6 статті 137 ЦПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами врегульовано ст.141 ЦПК України, частиною 2 якої встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частинами 8, 13 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Свої витрати на оплату послуг адвокат позивача підтвердила належними доказами: ордером на надання правничої допомоги від 01.08.2025 року у Придніпровському районному суді м. Черкаси; договором про надання правничої допомоги від 01.08.2025, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Захарченко Н. О; додатковою угодою № 1 до договору про надання правничої допомоги від 01.08.2025 року укладену між адвокатом Захарченко Н.О. та позивачем, за якою обумовлена вартість послуг з надання правничої допомоги у даній справі в розмірі 20 000,00 грн. (а.с.136): Актом приймання-передачі наданих послуг № 1 від 13.10. 2025 року.

Відповідно до п. 1.1. Акту, адвокат передав, а клієнт прийняв наступні послуги: надання правничої допомоги, юридичних послуг у справі № 711/7264/25 за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України в сумі 20000 грн. 00 коп. Відповідно до п. 1.2. Акту, загальна вартість послуг складає 20000 грн. 00 коп.

Згідно з детальним опис робіт (наданих послуг) адвокатом позивачу було надано наступні послуги: опрацювання нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини, судової практики вирішення аналогічних спорів, формування правової позиції; підготовка позовної заяви; формування додатків до позовної заяви; підготовка заяви про стягнення витрат на правничу допомогу та додатків до неї ( а.с. 134).

Між тим, надані представником позивача до суду першої інстанції докази не були безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з відповідачів, адже цей розмір є необґрунтованим, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, є непропорційним до складності справи для адвоката і виконаних ним робіт.

Так, дана справа є відносно нескладною, опрацювання нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини, судової практики вирішення аналогічних спорів, формування правової позиції вимагало лише незначного обсягу юридичної й технічної роботи. Формування додатків до позовної заявиє складовими єдиного процесу підготовки позову й не можуть розглядатися як окремі види правничої допомоги, за які підлягає стягненню додаткова оплата. Крім того, в наданому представником позивача детальному описі робіт не зазначено фактичного обсягу чи часу, витраченого на надання правничої допомоги.

Зважаючи на це, колегія суддів вважає, що стягнута оскаржуваним додатковим рішенням суду першої інстанції сума витрат на правничу допомогу в розмірі 19 998,00 грн є не в повній мірі співмірною до виконаних адвокатом робіт, а тому підлягає зменшенню.

З огляду на викладене колегія суддів, виходячи з критерію обґрунтованості та пропорційності судових витрат, а також розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи дійшла висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який необхідно стягнути на користь позивача за результатами розгляду справи підлягає зменшенню до 14 000 грн.

Також, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу безпосередньо з Державного бюджету України, оскільки такі кошти підлягають стягненню з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч .2 ст.2 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно з пунктом 4 положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження № 12-110гс18, на яку заявники покликаються у касаційних скаргах).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №910/23967/16, провадження № 12-110цс18, вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц, провадження № 14-538цс19, зазначено, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах ДКСУ чи її територіальних органів не є необхідною.

Відповідно, суд в своєму рішенні, зокрема, в резолютивній його частині має вказувати про стягнення судових витрат саме з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України.

Подібний правовий висновок викладено в постанові ВС за № 711/1765/22 від 24.04.2024 року.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу безпосередньо з Державного бюджету України, оскільки кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.10.2025 у даній справі слід змінити в частині визначення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, який підлягає до стягнення на користь позивача, який встановити в сумі 14 000, а також в частині визначення порядку відшкодування вказаних витрат.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги задовольнити частково.

Додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.10.2025 змінити, виклавши резолютивну частину в такій редакції:

«Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000 грн. 00 коп.»

В решті додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.10.2025- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 23.12.2025.

Суддя-доповідач

Судді