Провадження № 2-о/361/109/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді Гізатуліної Н.М.

за участю секретаря судового засідання Охріменко Є.І.

заявниці ОСОБА_1

представника заявниці Кузнєцової С.О.

представника заінтересованої особи Судоми Є.А.

розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби, про встановлення юридичного факту,

УСТАНОВИВ:

Адвокат Кузнєцова С.О. від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеною заявою та просила суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт Понінка Полонського району Хмельницької області на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Заяву мотивувала тим, що ОСОБА_1 , дошлюбне прізвище « ОСОБА_2 », народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт Понінка Полонського району Хмельницької області, де проживала до 1983 року. У липні 1983 року вийшла заміж та змінила прізвище на « ОСОБА_3 ». З 1983 року до 1988 року проживала разом із чоловіком у м. Хмельницький, а з 1988 року до 1989 року у м. Волочиськ Хмельницької області. У 1989 році втратила паспорт на прізвище « ОСОБА_3 », який знищений Волочиським РВ Хмельницької області.

З чоловіком розлучилась, проживала у смт Понінка Полонського району Хмельницької області, працювала, однак без оформлення трудової книжки.

У 2019 році переїхала до своєї знайомої у Броварський район Київської області, де проживає на даний час у Садовому товаристві «Дружба», без реєстрації.

Зазначила, що декілька разів намагалась оформити паспорт. У 2023 році зверталась до Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Київській області (далі Броварський РУП ГУНП у Київській області) щодо втрати паспорта, до Броварського об`єднаного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі Броварський ОВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області), проте в усній формі отримала відмову.

Адвокат Кузнєцова С.О., зазначила, що з відповіді на адвокатський запит щодо документування ОСОБА_1 паспортом громадянина України за місцем її постійного проживання (Броварський район), Броварський ОВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надав відповідь проте, що для оформлення паспорта громадянина України ОСОБА_1 має надати рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Оскільки ОСОБА_1 є особою пенсійного віку, тому їй необхідно мати паспорт для оформлення хоча б субсидії, вона не має офіційного стажу та не може розраховувати на пенсійні виплати, а тому звертається із до суду із зазначеною заявою про встановлення факту постійного проживання на території України.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2024 року відмовлено у відкритті провадження заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби, про встановлення юридичного факту.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_4 задоволено, ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2024 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби, про встановлення юридичного факту прийнято до провадження, призначено судове засідання 05 червня 2025 року, о 12 год 00 хв.

04 червня 2025 року Вх. № 28235 представник Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Дехтяров В.В. через систему «Електронний суд» подав письмові пояснення.

Зауважив, що у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 336/7500/19 Верховний Суд зазначив, що лише покази свідків, без надання інших належних та допустимих доказів, не можуть вважатися достатніми доказами.

Враховуючи висновки Верховного суду у справі № 947/26298/19, на думку представника заінтересованої особи, заявниця не надала доказів, які можуть підтвердити факт її проживання станом на 24 серпня 1991 року та 23 листопада 1991 року, оскільки не можливо встановити факт постійного проживання заявниці на території України станом на 1991 рік на підставі доказів, які не містять інформації щодо такого проживання саме відносно особи, яка безпосередньо звернулася із заявою про встановлення такого факту.

На підставі викладеного просив суд у задоволені заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

Розгляд справи відкладався з різних підстав.

У судовому засіданні заявниця, її представник підтримали подану заяву просили її задовольнити. ОСОБА_1 пояснила, що народилася в Україні, з України ніколи не виїжджала, у 1989 році втратила паспорт, з чоловіком розлучилась, проживала у смт Понінка Полонського району Хмельницької області, працювала без оформлення трудової книжки поваром переважно на сімейних урочистостях (хрестини, весілля), поминках тощо. За медичною допомогою за місцем проживання не зверталась. У 2019 році переїхала до знайомої у Броварський район Київської області, де проживає на даний час. Усно, декілька разів зверталась до відповідних органів у Хмельницькій області та намагалась оформити паспорт.

У судове засідання представник заінтересованої особи не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що станом на 1991 рік ОСОБА_1 проживала з у смт Понінці Хмельницької області, коли вона з навчання приїжджала (1988-1990 роках) до батьків, часто її бачила. Вона з батьками проживала недалеко від сім`ї ОСОБА_1 . Сестра ОСОБА_1 працювала у кафе її батьків, сама ОСОБА_1 також працювала у її батьків. З 2019 року ОСОБА_1 переїхала до неї у Броварський район, працює поваром. На даний час вона допомагає ОСОБА_1 в оформленні документів. Зі слів батьків, ще до 2019 року їй відомо, що у ОСОБА_1 немає документів. На її думку, необхідності такої не було, оскільки вона офіційно не працювала.

Свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що ОСОБА_1 є її тіткою та хрещеною матір`ю, проживала з рідною сестрою, закордон не виїжджала, підробляла не офіційно. Документи ОСОБА_1 намагались оформити, неодноразово звертались щодо втрати паспорта, проте новий паспорт не змогли оформити у зв`язку з бюрократією.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що ОСОБА_1 є її рідною молодшою сестрою. Пояснила, що проживали разом у батьківській хаті, вона в одній половині, а сестра в іншій. Працювала по селах, допомагала їй доглядати дітей. Після розлучення, у 1989 році, постійно проживала у смт Понінка, до 2019 року. Про відсутність у ОСОБА_1 документів знала, вони не одноразово намагались їх оформити, останній раз у 2011 році, але їм ніхто не хотів допомогти.

Суд, заслухавши заявницю, її представника, свідків, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив наступне.

Суд встановив, що звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, заявницею надано:

копію свідоцтва про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_1 , яке видане повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полонського районного управління юстиції у Хмельницькій області 21 січня 2014 року (а. с. 7);

копію бланку заяви на отримання паспорта громадянина СРСР (зразка 1974 року) форма 1 на ім`я ОСОБА_8 , 1979 рік, із відміткою на зворотній стороні про знищення у 1984 році паспорта ОСОБА_3 (Писаренко закреслено) (а. с. 8, 9);

копію бланку заяви на отримання паспорта громадянина СРСР (зразка 1974 року) форма 1 на ім`я ОСОБА_1 , 1983 рік, із відміткою на зворотній стороні про знищення паспорта Волочиський РВ Хмельницької області; копія відповіді Броварського РУП ГУНП у Київській області про розгляд звернення ОСОБА_8 щодо втрати паспорта (а. с. 10);

копію довідки про результати розгляду повідомлення ОСОБА_8 , відповідно до якої Ст. ДОП СДОП відділу превенції Броварського РУП ГУНП в Київській області майор поліції Д. Афанасьєва, розглянувши матеріали перевірки, які було зареєстровано в Журнал Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Броварського РУП за № 28997 від 12 жовтня 2023 року встановила, що 12 жовтня 2023 року до Броварського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 про те, що вона у 1989 році втратила паспорт громадянина України на своє ім`я. До поліції заявниця звернулася з метою інформування та відновлення втраченого документу (а. с. 11).

копію відповіді від 09 вересня 2024 року № 6801.2-3671/68.02-24 Управління Державної міграційної служби України у Хмельницькій області на адвокатський запит Кузнєцової С.О. відповідно до якої процедура встановлення особи під час оформлення ОСОБА_8 паспорта серії НОМЕР_2 не проводилась, відомості щодо реєстрації місце проживання ОСОБА_8 станом на 1989 рік в управлінні відсутні. Рекомендовано звернутись до територіального підрозділу ДМС України за місцем її постійного проживання з метою перевірки належності до громадянства України та подальшого оформлення паспорта громадянина України (а. с. 12, 13);

копію відповіді від 23 жовтня 2024 року № 8010.4.1-46039/80.3-24 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області на адвокатський запит ОСОБА_4 , у якій зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованою чи знятою з реєстраційного обліку по м. Києву та Київській області не значиться, паспортом громадянина колишнього СРСР (зразка 1974 року) та паспортом громадянина України органами внутрішніх справ та міграційної служби м. Києва та Київської області не документована. У ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відсутня інформація щодо місця постійного проживання/проживання ОСОБА_1 на дати, з якими законодавець пов`язує належність особи до громадянства України відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» (24 серпня 1991 року, 13 листопада 1991 року). У графі 6, долучених до запиту копіях заяв на видачу паспорта громадянина колишнього СРСР (зразка 1974 року) Форм 1, ОСОБА_9 , міститься інформація про місце її проживання село Понінка Полонського району Хмельницької області. З огляду на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» від 10 грудня 2015 року № 888-VIII реєстраційні обліки територіальних підрозділів ДМС передані органам сільських, селищних або міських рад, сільським головам (у випадку, коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено). Враховуючи викладене, роз`яснено, що для отримання актуальної інформації про зареєстроване місце проживання ОСОБА_10 станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року, необхідно звернутися до відповідного органу реєстрації, після чого з питання встановлення особи та можливого оформлення паспорта громадянина України до підрозділу міграційної служби за місцем проживання (а. с. 14, 15);

копію відповіді від 02 листопада 2024 року № 80.3213-2170/80.3213.1-24 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області на адвокатський запит ОСОБА_4 , у якій зазначено, що документувати ОСОБА_1 паспортом громадянина України не можливо, оскільки не встановлено її належність до громадянства України; роз`яснено умови та порядок набуття громадянства України відповідно до Закону України «Про громадянство України»; звернуто увагу, що рішення суду встановлює лише факт проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року та не встановлює належність до громадянства України; указано, що особа, яка звертається із заявою щодо громадянства України має пред`явити документ, що посвідчує її особу, у разі відсутності документа необхідно встановити особу; оформлення паспорта громадянина України буде можливе лише після прийняття рішення про встановлення належності до громадянства України (а. с. 16, 17).

На виконання ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2025 року про витребування доказів Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо надання інформації про перетинання державного кордону України у період з 01 січня 1991 року до 01 грудня 1991 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомив про неможливість надати інформацію, за період, що запитується, оскільки у Базі даних така інформація зберігається з 08 листопада 2017 року, а до дії положення про Базу даних зберігалася протягом 5 років (а. с. 138, 139, 145).

У відповідь на запит адвоката Кузнєцової С.О. Управління Державної міграційної служби України у Хмельницькій області 18 липня 2025 року № 6801.2.4.-3106/68.01-25 повідомило, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обліками УДМС у Хмельницькій області паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року після 1989 року не документувалась (а. с. 150).

ОСОБА_11 з 1991 року до 2023 року з метою оформлення та отримання паспорта громадянина України офіційно не зверталась, документи, передбачені Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302, для оформлення паспорта громадянина України офіційно не подавала, відповідно рішення про відмову в оформлені паспорта громадянина України, не приймалося.

Зі змісту заяви про вставлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року вбачається, що метою встановлення такого факту є встановлення її належності до громадянства України та отримання паспорта громадянина України.

Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження визначений главами 1 і 6 розділу IV ЦПК України.

Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України)

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 21 травня 2024 року у справі № 155/1085/23 дійшов наступних висновків факти, що підлягають встановленню судом, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи матиме він правові наслідки.

Метою встановлення будь-якого факту, що має юридичне значення, є можливість скористатися правом, яке надане заявнику відповідно до чинного законодавства України, але через неможливість документального підтвердження не може бути реалізованим. Мета дозволяє визначити коло заінтересованих осіб, а також докази, які мають бути досліджені під час судового розгляду справи.

Отже, сутність справ окремого провадження полягає у підтвердженні судом наявності чи відсутності певних юридичних фактів (станів), що є умовами здійснення прав і реалізації інтересів осіб або підставами для їх обмеження. Тому суд лише з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Для встановлення факту, що має юридичне значення, метою якого є встановлення належності до громадянства України, слід застосовувати Закон України «Про громадянство України» та Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Стаття 3 Закону України «Про громадянство України» встановлює належність до громадянства України. Відповідно до цієї статті громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

У частині другій цієї статті вказано, що особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Встановлення належності особи до громадянства України це визнання особи громадянином України відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України», але яка з тих чи інших причин досі не має паспорта громадянина України та не є громадянином іншої держави.

З метою організації виконання Закону України «Про громадянство України» Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року постановлено, зокрема, затвердити Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок).

Так, цим Порядком відповідно до Закону України «Про громадянство України» визначено перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Згідно з пунктом 7 Порядку встановлення належності до громадянства України стосується:

а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту;

в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає до територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, встановлення юридичного факту про те, що на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) особа постійно проживала на території України, є підставою для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 статті 3 Закону України «Про громадянство», і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі № 161/9609/22.

Надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Законом України «Про громадянство України».

Згідно з підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру.

Частиною першою статті 4 вказаного Закону передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 зазначеного Закону ідентифікація особи встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 цього Закону розпорядник Реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, визначено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі Порядок № 302).

У пунктах 38-40 Порядку № 302 передбачено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій.

У виключних випадках за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи (пункт 43 Порядку № 302).

Зокрема, цим пунктом встановлено, що у разі неподання особою, яка досягла 18 річного віку, документів з фотокартками проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції, Міністерства юстиції України, органів Державної фіскальної служби, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів Державної міграційної служби. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців. Крім того, у виключних випадках за відсутності фотокартки особи та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, з метою встановлення особи проводиться опитування родичів, сусідів, які були зазначені у письмовому зверненні. За результатами їх свідчень складається акт встановлення особи за формою, встановленою МВС.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, заявник має право на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення у порядку, визначеному частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Згідно до вимог вищевказаного законодавства України, вбачається, що у разі, якщо Державна міграційна служба України не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, то встановлення такого факту проводиться у судовому порядку.

До місцевого загального суду подається заява про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України.

Відповідно до вищевказаних нормативних актів, основними документами, які дозволяють особі звернутися до суду, мають бути: свідоцтво про народження особи та рішення Державної міграційної служби України про неможливість встановити особу після проведення процедури ідентифікації.

У своїй заяві до суду заявник має вказати, який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують цей факт (показання свідків, біографічні дані заявника та будь-які документи, які надають можливість перевірити інформацію щодо його особи).

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 02 вересня 2020 року у справі № 366/474/19, від 19 жовтня 2022 року у справі № 511/409/20, від 16 листопада 2022 року у справі № 755/16248/18.

Верховний Суд у постанові від 09 жовтня 2025 року у справі № 136/1219/24 дійшов висновку про те, що заявник бажає отримати судове рішення про встановлення факту, щоб безперешкодно та швидко підтвердити громадянство України. Проте використання судочинства (навіть за наявності відповідного права) для полегшення вирішення питання, за наявності сумнівних чи суперечливих ситуацій та в обхід іншої законної позасудової процедури, є порушенням принципу верховенства права.

Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 296/289/19 зазначив, що показання зазначених свідків, один із яких у період із 1989 по 1992 роки був малолітнім, не можуть вважатися достатніми доказами для встановлення факту постійного проживання заявника на території України до 24 серпня 1991 року. Суд касаційної інстанції бере до уваги, що предметом доказування у цій справі є обставини майже тридцятирічної давнини і достовірність та точність повідомлених відомостей свідками можна обґрунтовано поставити під сумнів.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, на думку суду, без встановлення особи заявника у справі ОСОБА_11 , в позасудовому або в судовому порядку неможливо встановити і факт проживання на території України.

Крім цього, суд вважає, що заявниця не надала доказів, які можуть підтвердити факт її проживання станом на 24 серпня 1991 року та 23 листопада 1991 року на території України, а покази свідків, без надання інших належних та допустимих доказів, не можуть вважатися достатніми доказами та підтвердити факт її проживання станом на 24 серпня 1991 року та 23 листопада 1991 року на території України.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 10, 13, 18, 76, 81, 263-265, 268, 273, 293, 294, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби, про встановлення юридичного факту відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Гізатуліна