Провадження № 2/205/5558/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Діджи Фінанс» 16 вересня 2025 року через систему «Електронний суд» направило до суду позов до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який канцелярією суду було зареєстровано 18 вересня 2025 року.

Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 23 вересня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач у своєму позові та відповіді на відзив посилався на те, що 08 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» і відповідачем було укладено договір про споживчий кредит № 102575329, згідно з умовами якого позикодавець надав позичальникові кредиту розмірі 5 000 грн. строком на 15 днів по 23 липня 2021 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами та комісії. 30 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 102575329 від 08 липня 2021 року. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, чим порушила умови договору, внаслідок чого станом на 21 вересня 2021 року сума заборгованості становить 21 250 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 000 грн., заборгованості за процентами у розмірі 15 750 грн. та заборгованості по комісії у розмірі 500 грн. Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 21 250 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. Представник позивача просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, у своєму відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначивши, що позивачем не доведено факт укладення договору та факту отримання нею кредитних коштів. Розмір відсотків, пред`явлений до стягнення з відповідача, перевищує строк, передбачений договором. Посилалася на те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами. Також зазначила, що розмір правничої допомоги по даній справі є завищений,, оскільки складає близько 25 % від ціни позову. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача у своїй заяві до суду просив відкласти розгляд справи, посилаючись на хворобу, проте судом не вбачається підстав для розгляду справи, оскільки справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, провадження по справі було відкрито ухвалою судді від 23 вересня 2025 року, відповідачем через систему «Електронний суд» подано заяву по суті (відзив на позовну заяву), позивач заявив клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, тому відкладення судового розгляду буде сприяти затягуванню розгляду справи та порушенню процесуальних строків, визначених чинним ЦПК України.

Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» і відповідачем було укладено договір про споживчий кредит № 102575329, згідно з умовами якого позикодавець надав позичальникові кредиту розмірі 5 000 грн. строком на 15 днів по 23 липня 2021 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 1 % за кожен день користування від суми кредиту (а.с. 15-16, 17).

08 липня 2021 року ТОВ «Мілоан» перерахувало відповідачеві на картковий рахунок кошти у розмірі 5 000 грн. (а.с. 20).

30 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 09Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 102575329 від 08 липня 2021 року (а.с. 25-30, 38, 39-54).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до розрахунку, наданого ТОВ «Діджи Фінанс», заборгованість відповідача за кредитним договором № 102575329 від 08 липня 2021 року станом на 21 вересня 2021 року складає 21 250 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 000 грн., заборгованості за процентами у розмірі 15 750 грн. та комісії у розмірі 500 грн. (а.с. 23-24).

Проте, суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення процентів за користування кредитними коштами за вказаними договорами підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

З наданих позивачем доказів вбачається, що кредитний договір № 102575329 від 08 липня 2021 року між позикодавцем і відповідачем було укладено на строк 15 днів з 08 липня 2021 року по 23 липня 2021 року, розмір відсотків за користування кредитом за вказаний період складає 750 грн.

Таким чином, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитними договорами, після спливу строку чинності договорів, позивач не має законних підстав нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором № 102575329 від 08 липня 2021 року, після 23 липня 2021 року.

Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача про те, що нею не було укладено кредитний договір, оскільки його було укладено в електронному вигляді із використанням електронного підпису (одноразового ідентифікатора), за умовами якого відповідачеві було перераховано кошти.

У зв`язку з тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитних договорах, відповідач свої зобов`язання не виконує, то з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 102575329 від 08 липня 2021 року у розмірі 6 250 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 5 000 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 750 грн. та комісії у розмірі 500 грн. У задоволенні позовних вимог в іншій частині позивачеві слід відмовити.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З приводу стягнення з відповідача на користь позивача правової допомоги у розмірі 5 000 грн. суд приходить до такого висновку за наступних підстав.

Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Приписами ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача було надано договір надання правничої допомоги № 42649746 від 05 травня 2025 року, додаткову угоду від 29 липня 2025 року, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, від 29 липня 2025 року, акт № 101876950 від 29 липня 2025 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Міньковської А.В.

При цьому, позовну заяву подано і підписано директором ТОВ «Діджи Фінанс» Романенком М.Е., а стороною позивача не надано до матеріалів справи доказів сплати позивачем 5 000 грн. за надання правової допомоги, тому суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають, оскільки їх понесення не доведено доказами.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 712 грн. 47 коп. (6 250 грн. х 2 422 грн. 40 коп. / 21 250 грн. = 712 грн. 47 коп.).

Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», складає 6 962 грн. 47 коп. (6 250 грн. + 712 грн. 47 коп. = 6 962 грн. 47 коп.).

На підставі викладеного, керуючись п. 12 ч. 1 ст. 3, ст. 12, ч. 1 ст. 13 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування», ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», ст. ст. 525, 526, ст. 610, ч. 1 ст. 612, ч. 1 ст. 1048, ст. 1077 ЦК України, ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 223, ст. ст. 263-265, ч. 4 ст. 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (, юридична адреса: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора І. Сікорського, буд. 8) заборгованість за кредитним договором № 102575329 від 08 липня 2021 року у розмірі 6 250 (шість тисяч двісті п`ятдесят) гривень, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, заборгованості за відсотками у розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) гривень та комісії у розмірі 500 (п`ятсот) гривень, а також судовий збір у розмірі 712 (сімсот дванадцять) гривень 47 коп., а всього 6 962 (шість тисяч дев`ятсот шістдесят дві) гривні 47 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: