КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Болотова Є.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 19.11.2024 року уклали кредитний договір (оферти) № 19.11.2024-100000536.

Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 10 000 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 19.11.2024 року, на строк, вказаний в заявці.

В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 22 350 грн, що складається з тіла кредиту - 8200 грн, процентів - 8300 грн, додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) - 1000 грн, неустойки - 4850 грн.

Тому позивач просив стягнути вказану заборгованості з відповідача на свою користь.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором № 19.11.2024-100000536 від 19.11.2024 року у розмірі 22 350 грн, суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн.

23 вересня 2025 року до Дарницького районного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» судові витрати, що складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 вересня 2025 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судові витрати, що складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 16 жовтня 2025 року ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.09.2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що квитанція про перерахунок коштів від 19.11.2024 року не може бути належним доказом виконання позивачем свого зобов`язання за кредитним договором, оскільки не відповідає положенням статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність».

Надана позивачем квитанція про здійснення платежу в системі Ipay.ua не містить належної ідентифікації платіжної операції, адже відсутня ідентифікація платника (назва або ПІБ та код ЄДРПОУ або РНОКПП) та отримувача (назва або ПІБ та код ЄДРПОУ або РНОКПП) коштів.

Також не може бути врахована позиція позивача щодо визнання кредиту позичальником шляхом сплати деяких платежів за кредитом, адже відповідних квитанцій позивачем також не надано.

Позивачем також не було подано заяв щодо витребування інформації стосовно перерахування грошових коштів у відповідних банківських установ, отже процеси руху грошових коштів за договором №19.11.2024-100000536 позивачем повністю не доведені належними доказами.

Також відповідачка зазначала, що деталізація розрахунку суми заборгованості за кредитним договором відсутня, оскільки немає ані періодів нарахування процентів/неустойки, ані процентних ставок/ані розмірів штрафних санкцій у прив`язці до періодів нарахування.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги також вказувала на безпідставність нарахування позивачем суми неустойки, оскільки пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Враховуючи те, що кредитний договір між сторонами укладено 19 листопада 2024 року, тобто під час дії воєнного стану в Україні, неустойка за прострочення виконання зобов`язання була нарахована позивачем під час дії воєнного стану, який триває дотепер, станом на час виникнення спірних правовідносин чинним був пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України і ця норма є пріоритетною. За таких обставин, відповідачка вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки неустойки є необгрунтованими та відсутні підстави для їх задоволення.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги в частині протиправності нарахування сум комісії позивачем, відповідачка посилалась на положення Закону України «Про споживче кредитування» та зазначала, що включення до графіку платежів суми комісії у розмірі 2000 гривень було протиправним і загальна вартість платежів за кредитним договором повинна розраховуватись без урахування сум комісії.

14 листопада 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ТОВ «Споживчий центр» - Павленка Д.О., в якому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги представник позивача зазначав, що між відповідачкою та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору) та підписано відповідачкою одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет-еквайрингу - іPay.

Також зазначав, що оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наведений позивачем у позовній заяві розрахунок є належним та допустим доказом заборгованості та її розмір у справі.

Щодо комісії за кредитним договором, представник позивача зазначав, що у пункті 8 заявці кредитного договору № 19.11.2024-100000536 зазначено, що комісія, пов`язана з наданням кредиту - 5% від суми кредиту та дорівнює 500 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно графіку платежів.

Відтак комісія пов`язана з наданням послуги, а саме перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу.

З огляду на те, що ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданим. Представник позивача зазначав, що відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр» (ТМ «ШвидкоГроші»), уникнувши додаткових витрат.

Щодо розрахунку суми заборгованості за кредитним договором, представник позивача зазначав, що розрахунок заборгованості за кредитним договором проведений з урахуванням строку кредитування, виходячи з розміру процентної ставки, визначеної в кредитному договорі та з урахування часткової сплати боргу здійсненого відповідачкою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання ним зобов`язань та спростування суми заборгованості перед позивачем. Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання судових витрат в частині стягнення з відповідачки на користь позивача сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 141 ЦПК України.

Однак такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції розглядаючи справи окрім основного рішення від 15.09.2025 року, також ухвалив додаткове рішення від 24.09.2025 року, яким стягнув з відповідачки на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн (а.с. 64-66).

Однак апеляційна скарга відповідачки не містить вимог оскарження додаткового рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24.09.2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу лише в частині ухваленого рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 19.11.2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» було укладено кредитний договір (оферти) № 19.11.2024-100000536.

Позичальником під час укладення кредитного договору № 19.11.2024-100000536 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи Bank ID Національного банку. Під час ідентифікації позичальника з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи.

Для підписання і укладення кредитного договору був введений код з смс-повідомлення, яке було направлено на номер телефону відповідача НОМЕР_1 . Вказаний договір підписано одноразовим ідентифікатором Е665.

Відповідно до вимог п. 3.1 договору кредиту, ТОВ «Споживчий центр» надає позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та комісію.

Відповідно до пункту 3.2.договору кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов?язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов?язків найманого працівника.

Відповідно до пункту 3.3. договору кредитодавець надає позичальнику кредит на наступних умовах.

Згідно п. п 3.3.1-3.3.8. дата надання/видачі кредиту, сума кредиту, тип кредиту, строк на який надається кредит, дата повернення (виплати) кредиту, проценти за користування Кредитом (Проценти), графік платежів встановлюється у Заявці, яка є невід?ємною частиною даної оферти.

Згідно заявки кредитного договору №19.11.2024-100000536:

пункт 1 дата надання кредиту 19.11.2024 року;

пункт 2 сума кредиту:10 000 грн;

пункт 3 строк на який на дається кредит- 140 днів з дати його надання;

пункт 4 дата повернення кредиту-07.04.2025 року;

пункт 5 продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування/строку виплати кредиту/строку договору не передбчачена;

пункт 6 процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 7 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку;

пункт 7 процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1(один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговим періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандрат». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку;

пункт 8 комісія, пов`язана з надання кредиту та дорівнює 500 грн 00 коп. Комісія нараховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно графіку платежів;

пункт 9 комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 500 грн у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості роботи платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит;

пункт 12 денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загально розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0,99% (денна процентна ставка) = (13900 / 10000) / 140 х 100%.

Відповідно до п. 4.1. договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача НОМЕР_2.

Відповідно до п. 4.3.Договору днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитора, а днем погашення кредиту - день зарахування коштів на поточний рахунок кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитора. У випадку перерахування коштів позичальником на поточний рахунок кредитора, позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку, на який надано кредит.

Відповідно до п. 4.4. Договору сторони встановлюють, що проценти нараховуються з дня надання кредиту (включаючи безпосередньо день надання Кредиту) включно до дати його фактичного повернення. У разі дострокового повного повернення кредиту позичальник у день цього повернення сплачує проценти за період фактичного користування кредитом (включаючи безпосередньо день надання кредиту). У разі дострокового часткового повернення кредиту у день повернення позичальник сплачує проценти за період фактичного користування всією сумою кредиту, а на залишок суми кредиту нараховуються проценти у загальному порядку, передбаченому договором.

Тобто, сторонами було погоджені всі істотні умови договору. Підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Позичальником також було підписано паспорт споживчого кредиту з інформацією про контактні дані кредитодавця, умови кредитування, реальної річної процентної ставки та орієнтовною загальною вартістю кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, а також таблицю обчислення загальної вартості кредиту (а.с. 35 зворот-37).

Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 10 000 грн відповідачу (позичальнику) підтверджується квитанцією про перерахування суми кредиту на картковий рахунок № НОМЕР_2 . Видача коштів здійснювалася за допомогою системи LiqPay (а.с. 21).

З довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 19.11.2024-100000536 від 19.11.2024 року, складеного ТОВ «Споживчий центр» вбачається, що розмір заборгованості по основному кредиту становить 8200 грн, по відсоткам - 8300 грн, комісія за обслуговування - 1000 грн, неустойка - 4850 грн, що разом становить 22350 грн. (а.с 23).

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» при цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зібрані у справі докази вказують на те, що ТОВ «Споживчий центр» і ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір, який, підписано сторонами електронним підписом. ОСОБА_1 підписала цей договір одноразовими ідентифікаторами (одноразовими паролями).

Отже, ТОВ «Споживчий центр» і ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, розміру комісії, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо.

При цьому, спірний договір в судовому порядку не оскаржувався, не визнавався недійсним, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України, діє презумпція правомірності указаного правочину.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу отримання відповідачем кредитних коштів за договором, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні, і спростовуються наступним.

З матеріалів справи встановлено, що пунктом 4.1 договору передбачено, що кредитодавець надає позичальнику кредит шляхом перерахування коштів на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача НОМЕР_2.

На виконання умов кредитного договору товариство перерахувало 19.11.2024 року - 10000 грн на картковий рахунок відповідача.

Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий позивачем довідка-розрахунок (а.с. 23), колегія суддів вважає належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.

Таким чином, позивачем надані суду належні та допустимі докази отримання таких коштів відповідачем за кредитним договором.

Щодо доводів апеляційної скарги про ненадання ТОВ «Споживчий центр» банківської виписки по рахунку відповідачки, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 62 Постанови «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» визначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.

Відповідно до пункту 2 статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею, зокрема, є інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» порядок розкриття банками банківської таємниці, зокрема, за рішенням суду.

Таким чином, виписка по рахунку клієнта, належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений Законом.

Окрім того, відповідно до пункту 5 ч. 1 статті 10 Закону України «Про платіжні послуги» до надавачів платіжних послуг належать фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про платіжні послуги» фінансові установи мають право на провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг лише після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону (крім банків) та за умови включення до Реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом.

Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий позивачем довідка-розрахунок (а.с. 12), суд апеляційної інстанції вважає належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне нарахування позивачем комісії за надання кредиту, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на наступне.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

Таким чином, комісія за надання кредиту, з врахуванням положень Закону України «Про споживче кредитування», відноситься до платежів, передбачених договорами про споживчий кредит.

Щодо правомірності нарахування неустойки, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 17 Заявки кредитного договору № 19.11.2024-100000536 сторони погодили неустойку: 150 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (а.с. 33).

В свою чергу, 15.03.2022 року прийнятий Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17.03.2022 року. Вказаним законом доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. До розділу був внесений пункт 18, відповідно до якого: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

У наданій позивачем довідці розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 19.11.2024-100000536 від 19.11.2024 року ТОВ «Споживчий центр» не зазначено за який саме період здійснено нарахування заборгованості по неустойці (а.с. 23). При цьому, колегія суддів враховує те, що кредитний договір між сторонами був укладений 19.11.2024 року, а з позовом товариство звернулося до суду 09.08.2025 року.

Таким чисном, суд апеляційної інстанції враховуючи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, вважає, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по неустойці в розмірі 4850 грн необхідно відмовити.

Зважаючи на наведене, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у розмірі 17 500 грн (яка складається з 8200 грн - основний борг, 8300 грн - проценти, 1000 грн - комісія за обслуговування).

За таких обставин, суд першої інстанції при задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки не дотримався норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки в цій частині не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасування з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає за можливе здійснити зміну розподілу судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. за подання позовної заяви (а.с. 18).

Предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 22350 грн.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку про обгрунтованість стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 17 500 гривень. Тому позовні вимоги задоволено на 78,30% (17 500 / 22350 х 100).

Оскільки позов задоволено на 78,30 %, то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1896,74 грн (2422,40 х 78,30%).

В суді апеляційної інстанції за подання апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір у розмірі 3633,60 грн, який був сплачений відповідачем (а.с. 86).

Апеляційна скарга задоволена відповідно на 21,70%, а тому з позивача на користь відповідача необхідно стягнути 788,49 грн (3633,60 х 21,70%) судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Споживчий кредит» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1896,74 грн, а з ТОВ «Споживчий кредит» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 788,49 грн, то враховуючи ч.10 ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий кредит» необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони, в розмірі 1108,25 грн (1896,74 грн - 788,49 грн).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду про задоволення позовних вимог в повному обсязі не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції в частині стягнення неустойки за кредитним договором ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному тлумаченні закону, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 19.11.2024-100000536 від 19 листопада 2024 року у розмірі 17 500 (сімнадцять тисяч п`ятсот) грн, яка складається з 8200 грн - основний борг, 8300 грн - проценти, 1000 грн - комісія за обслуговування.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір у розмірі 1108 грн 25 коп..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133А.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст постанови складено «26» грудня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко