Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

24 грудня 2025 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді Суходольського О.М.

за участі секретаря Культенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луганській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луганській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства, у якій просить суд:

- визнати громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у місті Сєвєродонецьк Луганської області Україна (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 (Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Лутугинському району та місту Сєвєродонецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 194 від 07 квітня 2020 року);

- зобов`язати орган ДРАЦС внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка народилася у місті Сєвєродонецьк Луганської області Україна, (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 (Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Лутугинському району та місту Сєвєродонецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 194 від 07 квітня 2020 року), зазначивши батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Іраку та видати нове свідоцтво про народження, залишивши прізвище " ОСОБА_6 ".

Також позивач просив витребувати у третьої сторони по справі - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Луганській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління юстиції /, адреса: 40003, м. Дніпро, вул. Степана Бандери, 43А, тел.:+98, електронна пошта: / - актовий запис про народження дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився у місті Сєвєродонецьк Луганської області Україна (свідоцтво про народження 8 серія НОМЕР_1 (Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Лутугинському району та місту Сєвєродонецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 194 від 07 квітня 2020 року).

При цьому, враховуючи суть вимог та положення ЦПК України щодо витребування доказів, суд розцінює вказану вимогу позивача щодо витребування доказів саме як клопотання позивача про витребування доказів, а не як позовну вимогу.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 2019 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син - ОСОБА_5 , про що 07 квітня 2020 року складено відповідний актовий запис № 194, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Лутугинському району та місту Сєвєродонецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 (Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Лутугинському району та місту Сєвєродонецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Проживали разом, але без реєстрації шлюбу.

Нещодавно Позивачу стало відомо, що при реєстрації народження сина запис про батька був зроблений зі слів матері, тобто відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, в якій зазначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Позивач зазначає, що він ставиться до ОСОБА_5 як до сина. Наразі вони не спілкуються та не проводять час разом по причині того, що відповідачка перешкоджає цьому.

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ч.1 ст.126 Сімейного кодексу України).

Крім того, ОСОБА_2 відмовляється добровільно, в позасудовому порядку, подавати заяву про реєстрацію ОСОБА_3 як батька до органу державної реєстрації актів цивільного стану, через що він змушений звертатися до суду з позовом про визнання батьківства. З відповідачкою разом не проживають з 2023 року. Син проживає разом із матір`ю. Той факт, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином позивача підтверджують спільні фотокартки та інші докази, які додані до позовної заяви.

Крім того, батьківство позивача можуть підтвердити свідки, які добре знають сторони по справі, товаришували з ними, коли ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах та коли народився син.

Позивач зазначає, що надати самостійно актовий запис про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є неможливим, оскільки на сьогоднішній день юридично він не є батьком дитини, стороння особа, яка не має право вимагати за законом у третьої особи надати зазначений вище доказ по справі.

За вказаних обставин позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 08 травня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 28 травня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви представниці позивача ОСОБА_1 , яка надійшла до суду 28.05.2025, про забезпечення позову.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 28 травня 2025 року по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 04 червня 2025 року суддя Суходольський О.М. прийняв до свого провадження цивільну справу №545/756/25, згідно повторного автоматизованого розподілу справ від 02.06.2025 року.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 17 вересня 2025 року провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 24 грудня 2025 року. При цьому, у підготовчому засіданні позивач безпосередньо надав додаткові пояснення по суті спору.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, подавши через підсистему «Електронний суд» заяву про проведення судового засідання за його відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 як у підготовче, так і у судове засідання не з`явилася, про час та дату слухання справи повідомлялася належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції за останньою відомою адресою, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади, та шляхом надсилання СМС-повідомлення на наявний у справі номер мобільного телефона, про причини неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань, відзиву не подала.

Представник Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луганській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, проте в матеріалах справи міститься заява від в.о. начальника Катерини Корнієнко про розгляд справи без їх участі, просили винести рішення суду відповідно до чинного законодавства.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин, суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Беручи до уваги думки учасників справи, викладені ними у поданих до суду письмових заявах, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 2019 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану.

Під час спільного проживання з позивачем відповідачка ОСОБА_2 завагітніла та у подальшому народила сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 07 квітня 2020 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Лутугинському району та місту Сєвєродонецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) /а.с. 43/.

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_5 , батьками якого записані ОСОБА_7 та ОСОБА_2 . /а.с.43/.

Відповідно до довідки про несудимість №8024 від 22.06.2023 року, виданої Респуплікою Ірак МВС встановлено, що ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за здійснення тяжких злочинів або правопорушень, що включають аморальну поведінку га території Іраку не притягувався. /а.с.38-41/.

Згідно дозволу №16 на імміграцію в Україну, ОСОБА_10 на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 ЗУ «Про імміграцію» дозволено постійне проживання в Україні. /а.с.70/.

Згідно матеріалів справи, факт батьківства ОСОБА_3 також підтверджується фотокартками поданими разом з позовною заявою. /а.с.44-55/.

Крім того, 16.09.2025 року на адресу суду надійшло повідомлення від Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру про неможливість проведення експертизи від 10.09.2025 року №СЕ-19/124-25/8666-БД. Оскільки, на заявлене клопотання експерта до Черкаського НДЕКЦ МВС ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не з`явилися, у зв`язку з чим, відбір зразків букального епітелію, необхідний для проведення дослідження не проводився. /а.с.204-206/.

Згідно заяви про долучення доказів від ОСОБА_3 поданої через «Електронний суд» від 18.12.2025 року, вбачається що ОСОБА_3 протягом усього періоду здійснював грошові перекази на банківські картки ОСОБА_2 , а також на картки ОСОБА_11 (матері відповідачки) та ОСОБА_12 (дружини брата ОСОБА_2 ). Зазначені перекази підтверджуються банківським виписками. Водночас сума коштів, що відображена у наявних виписках становить лише 9% від загальної суми коштів, які фактично були передані позивачем на користь відповідачки. Решта суми була передана готівко.

Відповідно до частини першої статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною третьою статті 51 Конституції України закріплено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.

Так, статтею 122 Сімейного кодексу України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

За змістом частини другої статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Стаття 133 СК України визначено, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини.

Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною.

Положенням частини першої статті 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до частини другої статті 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з частиною третьою цієї статті позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

У пунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 16 травня 2018 року в справі № 61-6030св18.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 20 глави 1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Підпунктом 2.13.1 пункту 2.13 розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, передбачено, що рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Аналізуючи зазначену норму процесуального закону, можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі №760/3977/15-ц (провадження №61-2081зпв18) зазначено, що висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено й іншими доказами.

Розглядаючи справу в частині позовних вимог про визнання батьківства ОСОБА_3 стосовно дитини ОСОБА_5 , судом встановлено ухилення відповідачки від проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, тобто недобросовісну поведінку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово не з`являлася для забору біологічних зразків для проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, хоча належно була повідомлена про відповідні дату, час та місце, що унеможливило її. Це свідчить про ухилення останньої від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі.

Нез`явлення відповідачки до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення експертизи свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство.

Внаслідок цього, суд визнає факт, для з`ясування якого була призначена експертиза, а саме, що ОСОБА_3 може бути біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , матір`ю якого є ОСОБА_2 . Дана обставина не є спростованою.

Відповідачка не довела наявність поважних підстав, які перешкоджали їй з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків. Вказані дії та бездіяльність відповідачки, що призвели до неможливості проведення експертизи, надає суду можливість визнати факт та задовольнити позов ОСОБА_3 про визнання батьківства щодо дитини на підставі статті 109 ЦПК України. При цьому, суд вважає, що в такий спосіб вирішення питання будуть дотримані та забезпечені насамперед права малолітньої дитини.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги факт ухилення відповідачки від явки на експертизу, а також наявні в матеріалах справи докази, в тому числі фотографії, на яких зображені сторони поряд з дитиною, на прогулянці та вдома, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення батьківства позивача. Докази, що надані позивачем, суд вважає належними і допустимими. Інших доказів, які б спростовували доводи позивача та його позовні вимоги - до суду не надано.

Разом з тим, суд вважає, що позовна вимога в частині зобов`язати орган ДРАЦС вчинити певні дії, не підлягає до задоволення та є необґрунтованою, оскільки орган ДРАЦС не є відповідачем по справі. Крім цього, суд вважає передчасною вимогу позивача зобов`язувати орган ДРАЦС вчинити певні дії, оскільки на даний час органом ДРАЦС не порушено прав позивача та не надано відмову у вчиненні відповідних реєстраційних дій. А у разі відмови органу ДРАЦС вчинити відповідні реєстраційні дії, внести зміни до актового запису про народження дитини на підставі рішення суду, це може бути підставою вподальшому для оскарження таких дій чи бездіяльності в порядку КАС України.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, у позовній заяві позивач не ставить вимоги про стягнення судового збору з відповідачки.

За вказаних обставин, ухвалюючи рішення, судові витрати у справі суд залишає за позивачем.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 125-128 Сімейного кодексу України, статтями 2-5, 7-13, 17, 19, 43, 49, 76-81, 89, 141, 200, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати громадянина Ірака, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який народився у м.Сєвєродонецьк, Луганської області, Україна (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Лутугинському району та місту Сєвєродонецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 194 від 07 квітня 2020 року).

Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Іраку. Залишити прізвище дитині ІНФОРМАЦІЯ_8У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за вебадресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Суддя: О. М. Суходольський