УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2025 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Юрлагіна Т.В., вивчивши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Райх Лариса Михайлівна про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Райх Лариса Михайлівна до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

15 грудня 2025 року в провадження Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Райх Лариса Михайлівна до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якій позивач просить:

- визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами й земельну ділянку (кадастровий номер :06:009:0009), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які були набуті на підставі Договору довічного утримання (догляду) серія та номер 2-1494 виданий 25.12.2004 року.

В порядку поділу спільного майна подружжя:

- визнати за Позивачкою, ОСОБА_3 , право власності на ? частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за Позивачкою, ОСОБА_3 , право власності на ? частку земельної ділянки (кадастровий номер :06:009:0009), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за Позивачкою, ОСОБА_3 , право власності на Гараж № НОМЕР_1 , розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- визнати за Відповідачем, ОСОБА_2 , право власності на ? частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за Відповідачем, ОСОБА_2 , право власності на ? частку земельної ділянки (кадастровий номер :06:009:0009), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за Відповідачем, ОСОБА_2 , право власності на Гараж № 5-392, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- припинити право спільної сумісної власності подружжя та визнати за Відповідачем, ОСОБА_2 , право власності на автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

- стягнути з Відповідача, ОСОБА_2 на користь Позивачки, ОСОБА_1 1/2 частини вартості автомобіля марки «Daewoo Lanos», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , у розмірі 26.500,00 (двадцять шість тисяч п`ятсот) грн. у якості грошової компенсації за автомобіль. 1

Крім того, просить витребувати у Відповідача правовстановлюючі документи на все вищезазначене майно. Стягнути з Відповідача, ОСОБА_2 на користь Позивачки, ОСОБА_1 , судові витрати згідно квитанцій.

На обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, зокрема, що за час перебування у шлюбі Сторонами було набуто нерухоме майно, яке є їхнью спільною сумісною власністю, а саме: 1. Автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , придбаний 11.01.2022 року за спільні кошти подружжя. Ринкова вартість 53.000,00 (п`ятдесят три тисячі) грн. 2. Гараж № 620, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Придбаний 23.11.2012 р. та зареєстроіваний на ім`я Позивачки, ОСОБА_1 . Орієнтована ринкова вартість 50.000,00 (п`ятдесят) грн. 3. Гараж № 5-392, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Придбаний 22.02.2013 р. та зареєстроіваний на ім`я Відповідача, ОСОБА_2 Орієнтована ринкова вартість 50.000,00 (п`ятдесят) грн. 4. Житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами й земельна ділянка (кадастровий номер :06:009:0009), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Орієнтована вартість 1600000 (один мільйон шістьсот тисяч) грн.

Будинок та земельна ділянка були набуті за Договором довічного утримання (догляду) серія та номер 2-1494 виданий 25.12.2004 року, оформленим на ім`я Відповідача. При цьому Відповідач не визнає за Позивачкою права спільної сумісної власності на зазначене майно, чинить перешкоди у користуванні цим майном, ухиляється від добровільного розподілу набутого у шлюбі спільного майна. Добровільно вирішити питання щодо поділу майна, яке було придбано під час перебування у шлюбі, Відповідач відмовляється.

Щоб уникнути справедливого розподілу майна, та перешкодити Позивачці у зверненні до суду, Відповідач приховує від неї усі правовстановлюючі документи на вищезазначене майно.

Позивачка вважає, що невжиття заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на рухоме та нерухоме майно може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки спірне майно, яке зареєстроване на ім`я Відповідача та знаходиться в його розпорядженні на момент пред`явлення позову до нього, може бути відчуженим, що завдасть шкоду її законним правам та інтересам

23.12.2025 до Київського районного суду м. Харкова надійшла заява про забезпечення позову відповідно до якої просить накласти арешт та заборону відчуження на Автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; Гараж № 5-392, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; Житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельну ділянку (кадастровий номер :06:009:0009), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2025 розгляд даної справи визначено судді Київського районного суду м. Харкова Юрлагіна Т.В.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, ознайомившись з копіями доданих до неї документів, суд приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на кошти, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку, на майно (активи) або грошові кошти неплатоспроможного банку, банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), а також на майно (активи) або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням.

Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються.

Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, його посадовим особам, у тому числі уповноваженим особам Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку, а також зупинення дії рішень Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку, індивідуальних актів Міністерства фінансів України, прийнятих на виконання таких рішень Кабінету Міністрів України, індивідуальних актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, прийнятих у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку, а також шляхом встановлення для Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, їх посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій, що випливають з таких рішень/актів.

Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів) Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України, його посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій.

Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку, банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), до таких банків або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Майно (активи) або грошові кошти клієнта неплатоспроможного банку або банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних або дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), можуть бути передані приймаючому або перехідному банку у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно (активи) або грошові кошти залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Зазначене обмеження не поширюється на забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів керівника або роботодавця про застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, відмова в наданні відпустки, відсторонення від роботи чи посади, будь-яка інша форма дискримінації позивача тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції".

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Арешт на майнові права у вигляді майнових прав у внутрішній системі обліку особи, яка провадить клірингову діяльність, накладається в порядку, встановленому статтею 64 Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки".

Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти, які знаходяться в Національному банку України або іноземних банках на рахунках, відкритих Центральному депозитарію цінних паперів та/або кліринговим установам, для забезпечення здійснення грошових розрахунків.

Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до змісту п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» згідно з п.1ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що:

-між сторонами дійсно виник спір та

-існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову;

-з`ясувати обсяг позовних вимог,

-дані про особу відповідача, а також

-відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до вказаних вище вимог закону та роз`яснень суду касаційної інстанції, що стосуються способу вирішення аналогічних питань, перевіряючи, зокрема: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення згаданого позову.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Райх Лариса Михайлівна звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, шляхом визнання за Позивачкою, ОСОБА_3 , право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частку земельної ділянки (кадастровий номер :06:009:0009), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання за Позивачкою, ОСОБА_3 , право власності на Гараж № НОМЕР_1 , розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; визнання за Відповідачем, ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання за Відповідачем, ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частку земельної ділянки (кадастровий номер :06:009:0009), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання за Відповідачем, ОСОБА_2 , право власності на Гараж № 5-392, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; припинення права спільної сумісної власності подружжя та визнати за Відповідачем, ОСОБА_2 , право власності на автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , та стягнути з Відповідача, ОСОБА_2 на користь Позивачки, ОСОБА_1 1/2 частини вартості автомобіля марки «Daewoo Lanos», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , у розмірі 26.500,00 (двадцять шість тисяч п`ятсот) грн. у якості грошової компенсації за автомобіль.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 (провадження № 61-11180св18) зазначено, що «забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».

У рішенні Дейвіда Горнсбі (David Hornsby) та Ади Енн Горнсбі (Ada Ann Hornsby) проти Грецької Республіки, № 18357/91, § 40 від 19 березня 1997 року, у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece), Європейський суд з прав людини зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілейстатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на норми ЦПК України, особа яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 151 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У пункті 4 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, утому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить визнати за відповідачем право власності на Гараж № 5-392, розташований за адресою: АДРЕСА_2 та стягнути з Відповідача, 1/2 частини вартості автомобіля марки «Daewoo Lanos», у якості грошової компенсації за автомобіль, що протирічить зазначеним обставинам в заяві про забезпечення позову в частини утруднення або не можливості виконання рішення суду на користь позивача.

Метою заяви про забезпечення позову є не захист інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, а припущення позивача, що невжиття заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки спірне майно, яке зареєстроване за Відповідачем та знаходиться в його розпорядженні на момент пред`явлення позову до нього, може бути відчуженим, що спричинить шкоду її законним правам та інтересам, оскільки не можливо добровільно вирішити питання поділу майна.

Процесуальний ж інститут забезпечення позову покликаний, як вбачається із наведених норм закону та їх роз`яснень судом касаційної інстанції, захистити інтереси саме позивача, від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Дані про недобросовісні дії із боку відповідача позивачем не наведені.

Крім того слід звернуту увагу на положення ч. 1 ст. 152 ЦПК України, якою передбачено, що заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Райх Лариса Михайлівна до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, залишено без руху. Провадження у справі станом на 26 грудня 2025 року не відкрито.

Тому у суду відсутні підстави для задоволення заяви та вжиття заходу забезпечення, про вжиття якого просить заявник.

Зважаючи на вказане доводи заяви про забезпечення позову слід визнати безпідставними та у задоволенні такої слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на на Автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; Гараж № 5-392, розташований за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Труфанова, 14; Житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельну ділянку (кадастровий номер :06:009:0009), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Т.В.Юрлагіна