Справа № 635/4046/25
Провадження № 2/635/4229/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2025 року смт Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Даниленко Т.П.

за участю секретаря судових засідань Шевченко В.С.,

представника відповідача - Чугаєвої І.В. (на відеозв`язку),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

26.05.2025 ОСОБА_1 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України в якій просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн за рахунок коштів Державного бюджету України, завдану співробітником ДСР НП України, а саме начальником 7-го управління ДСР НП України при розгляді його звернень від 19.08.2024.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 19.08.2024 позивач звернувся до 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань НП України з заявами щодо порушення вимог антикорупційного законодавства посадовими особами Височанської селищної ради. Його заяви були неналежно розглянуті і тому за захистом права він звернувся до Харківського окружного адміністративного суду. За його позовом була зареєстрована справа №520/28579/24. Суд розглянув позов і 12.02.2025 постановив рішення, яким визнав неправомірними дії начальника 7 го управління ДСР НП України стосовно належного та в повному обсязі розгляду кожної із трьох заяв ОСОБА_1 від 19.08.2024. Враховуючи ту обставину, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2025, постановлене у справі №520/28579/24 набуло чинності, то встановлено противоправні дії відносно позивача посадової особи ДСР ЕІП України, що гарантує право на відшкодування моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, завданих протиправними діями. Таке гарантування відшкодування завданої позивачу моральної шкоди встановлено висновком зробленим у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №522/22008/15-ц.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Щодо наявності моральної шкоди Департамент зазначає, що наявність факту заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 обґрунтовується лише твердженням позивача про її існування. Однак жодним належним доказом вказане твердження не підтверджено. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, позивачем до суду не надано. Оскільки у даній справі відсутні докази існування наявності моральної шкоди та, відповідно, протиправності діяння Департаменту в її заподіянні причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні також відсутні, оскільки є похідними обставинами від наявності моральної шкоди та протиправності діяння заподіювача. Отже, жодна з вищевказаних обставин, яка підлягає обов`язковому з`ясуванню та має значення для вирішення спору позивачем не доведена, а Департаментом в повному обсязі обґрунтовано відсутність підстав для притягнення його до цивільно-правової відповідальності у даному спорі. Позивачем жодним чином не обґрунтовано з яких міркувань він виходив, оцінюючи заподіяну йому шкоду в розмірі 1 000 000 грн. Таким чином, позивачем не доведено заподіяння йому діями Департаменту ані фізичного болю та страждань, яких він зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; ані душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього самого, членів його сім`ї чи близьких родичів; ані душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку із знищенням чи пошкодженням його майна; ані приниження його честі та гідності, а також ділової репутації, тобто жодної складової, передбаченої вичерпним переліком ч.2 ст. 23 ЦК України та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що йому було завдано моральної шкоди. Відтак Департамент вважає, що позивачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, в позовній заяві не наведено жодних доказів порушення прав, свобод чи інтересів ОСОБА_1 , позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди безпідставні та необґрунтовані, а відтак задоволенню не підлягають.

Позивачем надана заява в якій він зазначив, що поданий представником відповідача відзив не можна вважати «відзивом», а є твором на вільну тему, доказом завдання йому моральної шкоди є рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2025, яке набрало законної сили. Так як відзив не відповідає вимогам ч.3-ч.5 ст.178 ЦПК України, що свідчить про відсуніть ознак його як процесуального документу, позивач обмежився наданням цієї заяви, а не відповіддю на відзив. Просив суд не брати до уваги відзив.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28.05.2025 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено дату проведення підготовчого судового засідання.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06.08.2025 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсуніть, підтримав позовні вимоги, просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити з підстав зазначених у відзиві.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - начальника 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань НП України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано неправомірними дії начальника 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України стосовно належного та в повному обсязі розгляду кожної із трьох заяв ОСОБА_1 від 19.08.2024. Зобов`язано начальника 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 19.08.2024 (у кількості 3 шт.) та надати детальну інформацію про результати попереднього розгляду кожної із трьох заяв ОСОБА_1 від 19.08.2024, з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч.1 вказаної статті, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч.1, п.2 ч.2, 3, 5 та ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені положеннями ч.1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Абзацом другим пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. №4 (далі Постанова №4) встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають:- наявність такої шкоди,- протиправність діяння її заподіювача,- наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача- та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Слід зазначити, що презумпція наявності моральної шкоди законодавством не передбачена. Наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки. А така презумпція має визначатися лише законом. Тому діє ст. 81 ЦПК України про загальний розподіл тягаря доказування.

Отже, право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування це процесуальна можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію.

З огляду на зазначене слід відмітити, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення особистих немайнових прав позивача, завдання шкоди його здоров`ю, душевних страждань, вимушених змін в житті, погіршення стосунків з оточуючими, а отже заподіяння йому внаслідок неправомірних дій відповідача моральної шкоди. Тобто, матеріали справи не містять доказів достатніх для доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого можна було б встановити наявність факту заподіяння позивачу працівниками Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України моральної шкоди.

Так, оцінюючи надані позивачем докази, суд виходить з того, що такі, зокрема, як надане суду рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2025, встановлює факт реалізації позивачем свого права на оскарження та бездіяльності працівниками Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Факт того, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2025, само по собі не доводить заподіяння йому шкоди та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та настанням шкоди.

Таким чином, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, позивачем до суду не надано.

На переконання суду, всупереч ст. 76-81 ЦПК України позивачем не надано жодного належного і допустимого доказу на підтвердження факту спричинення моральної шкоди, сильних душевних страждань чи інших втрат немайнового характеру, не обґрунтовано доказами розміру заподіяної шкоди, та не доведено як самого факту завдання моральної шкоди, настання відповідних негативних наслідків, так і причинного зв`язку між діями працівників Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України та наслідками у вигляді заподіяння моральної шкоди, що є підставою для відмови у позові у повному обсязі.

Згідно п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а тому судові витрати по розгляду цієї справи слід віднести на рахунок державного бюджету.

На підставі викладеного і керуючись ст. 12, 51, 81, 247, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику)учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості, що не проголошуються:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 ;

відповідач - Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України, , місцезнаходження: м.Київ, вул.Академіка Богомольця, 10.

Суддя Т.П.Даниленко