Провадження № 2/357/6079/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Цукуров В.П.,

секретар судового засідання Чайка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в м. Біла Церква Київської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання із спадкодавцем та неприйняття спадщини, визнання права власності на майно в порядку спадкування

В С Т А Н О В И В :

1. Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2025 року ОСОБА_1 (далі «Позивач») звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_2 (далі «Відповідач») про встановлення факту не проживання із спадкодавцем та неприйняття спадщини, визнання права власності на майно в порядку спадкування.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 65 років помер ОСОБА_3 . Померлий приходився Позивачу ОСОБА_1 чоловіком, а Відповідачу ОСОБА_2 батьком.

Місцем смерті та місцем постійного проживання спадкодавця ОСОБА_3 була квартира АДРЕСА_1 .

Разом зі спадкодавцем за вище вказаною адресою фактично проживала та була зареєстрована його дружина- ОСОБА_1 . Був також зареєстрований, але фактично не проживав разом зі спадкодавцем починаючи з 2014 року Відповідач ОСОБА_2 .

08 серпня 2025 року «Позивачка» звернулась до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Дуднік І.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю. Нотаріусом була заведена спадкова справа №31/2025.

Однак, постановою №187/02-31 від 08.08.2025 року Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно з причини того, що разом зі спадкодавцем на час смерті окрім Позивача був також зареєстрований його син ОСОБА_2 .

Нотаріус відмовила щодо оформлення спадщини на все спадкове майно. Даний факт підтверджується постановою нотаріуса.

Тобто, у Позивача існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку. За таких обставин існує єдиний (винятковий) спосіб захисту прав Позивача - це визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку .

З огляду на викладене, Позивачка просила суд:

встановити факт не проживання на час відкриття спадщини і не прийняття спадщини спадкоємцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у порядку спадкування після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 .

У матеріалах справи наявне клопотання представника Позивача, у якому останній просить суд витребувати у приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Дуднік І.В. спадкову справу №31/2025 щодо майна спадкодавця ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 3).

Історія справи. Заяви та клопотання, позиції учасників справи.

30.09.2025 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі та постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 31).

28.10.2025 року ухвалою суду витребувано у приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Дуднік І.В. належним чином засвідчену копію спадкової справи №31/2025 щодо майна спадкодавця ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.37).

03.12.2025 року до канцелярії суду від приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Дуднік І.В. надійшли належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи щодо майна спадкодавця ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 47-60).

У судові засідання Позивач не з`явився, до канцелярії суду його представник подав заяву про розгляд справи без участі сторони Позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити (а.с. 35).

У судові засідання Відповідач не з`явився, до канцелярії суду його представник подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі, підтвердив викладені у позові обставини (а.с. 41).

У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно з ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

2. Мотивувальна частина.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 65 років помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть сер. НОМЕР_1 (а.с. 7).

Померлий приходився Позивачу чоловіком, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу сер. НОМЕР_2 (а.с. 8).

Померлий приходився Відповідачу батьком. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження сер. НОМЕР_3 (а.с. 15).

У день смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 19.02.2004 року сер. НОМЕР_4 виданим комунальною службою приватизації державного житлового фонду та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.07.2004 року (а.с. 12, 13).

На день відкриття спадщини разом з спадкодавцем були зареєстровані Позивач та Відповідач, що підтверджується довідкою про місце проживання та склад сім`ї № 1003, видана 14.03.2018 року Управлінням адміністративних послуг БМР (а.с. 11).

01.08.2025 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Дуднік І.В. була заведена спадкова справа № 31/2025 після спадкодавця ОСОБА_3 , що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 82070961 (а.с. 53, зворот, 54-56).

Постановою приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Дуднік І.В. №187/02-31 від 08.08.2025 року Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно з причини того, що разом зі спадкодавцем на час смерті окрім Позивача був також зареєстрований його син ОСОБА_2 (а.с. 60).

Відповідач, починаючи з 22 листопада 2014 року по даний час фактично проживає у м.Домодєдово Московської області, що підтверджується копіює паспорта громадянина російської федерації номер НОМЕР_5 . У вище вказаному паспорті міститься штамп про реєстрацію місця проживання, де зазначено, що власник паспорта 22 листопада 2014 року був зареєстрований в АДРЕСА_2 . Реєстрацію здійснив відділ по питаннях міграції УМВС Росії по міському округу Домодєдово. 18.04.2024 року власник паспорта був знятий з реєстраційного обліку і зареєструвався за новою адрксою: АДРЕСА_3 (а.с. 16-18).

Доказом того, що м. Домодєдово Московської області є основним і постійним місцем проживання а також місцем роботи Відповідача є довідка від 14.08.2025 року. З даної довідки вбачається, що він, починаючи з 20 вересня 2014 року по даний час, фактично працює в АТ «Авіакомпанія Сибір» в його структурному підрозділі «Аеропорт Домодєдово» (а.с. 19).

Вирішуючи дану справу суд керується наступними нормами процесуального та матеріального права України.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду.

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17).

Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тобто, можуть встановлюватись як факти проживання, так і факти не проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частина 3 статті 1268 ЦК України вимагає наявності фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрації місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Такий правовий висновок щодо застосування ч.3 ст. 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15, від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19.

Практика правозастосування ч.3 статті 1268 ЦК України є сталою. Державна реєстрація спадкоємця сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини ( такий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Верховного Суду від 04 листопада 2024 року у справі № 504/3606/14-ц).

Відповідно до рекомендацій викладених в п.23 постанови ПВСУ від 30.05.2008 р. N 7 „Про судову практику у справах про спадкування , « за відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження».

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право власності на таке спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання (п.1 ч.2 ст.16 ЦК України).

Висновки суду.

Судом встановлено що станом на час відкриття спадщини ОСОБА_3 , що мало місце ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з ним проживала лише Позивач. Відповідач починаючи з 22 листопада 2014 року по даний час фактично проживає у м. Домодєдово Московської області, тому вважається таким, що не прийняв спадщину.

З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі наданих сторонами та витребуваних судом доказів.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Утім у даній справі судові витрати зі сплати судового збору необхідно залишити за Позивачем на підставі її заяви (а.с. 3).

3. Резолютивна частина.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання із спадкодавцем та неприйняття спадщини, визнання права власності на майно в порядку спадкування задовольнити.

Встановити факт не проживання на час відкриття спадщини і не прийняття спадщини спадкоємцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Взнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у порядку спадкування після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 .

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за Позивачем.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складено 29.12.2025 року.

Суддя В. П. Цукуров