ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2200/24 Номер провадження 22-ц/814/2696/25Головуючий у 1-й інстанції Киричок С. А. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С.Б.

Суддів Карпушина Г. Л., Одринської Т. В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край»

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 03 квітня 2025 року, ухваленого в місті Гадяч під головуванням судді Киричка С. А.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» про стягнення коштів (орендної плати),

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивовано тим, що між нею та ТОВ «Агро-Край» 17.05.2015 укладено договір оренди належної йому на праві власності земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,6659 га (рілля), кадастровий номер :00:007:0143, що знаходяться на території Лютенської (колишньої - Рашівської) сільської ради Миргородського (колишнього Гадяцького) району Полтавської області.

Позивач - орендодавець у повному обсязі та належним чином виконав взяті на себе договірні зобов`язання, передавши в строкове орендне користування відповідачу земельні ділянки сільськогосподарського призначення.

Натомість відповідач - орендар, у порушення своїх зобов`язань не виплатив орендну плату відповідно до умов договорів оренди землі за 2022 рік.

На неодноразові звернення щодо сплати заборгованості по орендній платі, відповідач свої зобов`язання не виконав, мотивуючи тим, що в першу чергу орендна плата виплачується тим орендодавцям, які будуть продовжувати договори оренди землі.

Посилаючись на викладені обставини та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд стягнути з ТОВ «Агро-Край» на його користь заборгованість по орендній платі за 2022 рік з урахуванням 3% річних та інфляційних витрат загальною сумою 7 121,26 грн, з них 6 426,45 грн - орендна плата, 273,08 грн - 3% річних, 421,73 грн - інфляційні втрати.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 03 квітня 2025 позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за користування земельною ділянкою кадастровий номер :00:007:0143 за 2022 рік з урахуванням 3% річних та інфляційних витрат загальною сумою 7 121,26 грн, з них 6 426,45 грн - орендна плата, 273,08 грн - 3% річних, 421,73 грн - інфляційні втрати.

В порядку розподілу судових витрат стягнуто з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 3 500 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку по сплаті орендної плати та наявністю правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості та інших виплат, передбачених чинним законодавством.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агро-Край» ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що погоджений сторонами розмір орендної плати становить 10% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, яка з вирахуванням податків та зборів, була виплачена позивачу в повному обсязі.

Вказує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є невірним, відповідно і нараховані позивачем суми 3% річних та інфляційні втрати також є помилковими.

Зазначає, що до позовної заяви не було додано жодного доказу наявності заборгованості по орендній платі.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.09.2023, виданого приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Ямпольською С. М. та зареєстрованого за № 1190, після смерті ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 1,6414 га, кадастровий номер :00:007:0143, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Сарівської (нині - Гадяцької) міської ради Гадяцького (нині - Миргородського) Полтавської області (а. с. 12).

17 травня 2015 року між ОСОБА_2 , спадкоємцем якої є ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ТОВ «Стандарт-Агро», як орендарем, було укладено договір оренди землі б/н, за умовами якого орендодавець надав орендарю у строкове платне користування земельну ділянку площею 1,6414 га (рілля), кадастровий номер: :00:007:0143, строком на 7 років зі сплатою орендної плати у грошовій формі до 31 грудня поточного року у розмірі 5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 2 771,93 грн (а. с. 14-17).

Пунктом 14 договорів оренди землі сторони визначили, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цими договорами, справляється пеня у розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожен день прострочення.

На підставі додаткової угоди до договору оренди землі від 11.07.2017, за згоди орендодавця ОСОБА_2 , спадкоємцем якої є ОСОБА_1 , право оренди земельної ділянки кадастровий номер: :00:007:0143, перейшло до нового орендаря - ТОВ «Агро-Край». Сторонами також було внесено зміни та викладено у новій редакції пункт 5 договору оренди землі в частині визначення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки - 66 526,42 грн з 01.01.2018 та пункт 9 щодо розміру орендної плати, який погоджено сторонами у розмірі 10% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки або 6 652,64 грн (а. с. 22).

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються положеннями укладеного ними договору оренди землі, а також нормами Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV із змінами та доповненнями (далі - Закон № 161-XIV), Земельного кодексу України та Цивільного кодексу України.

Згідно статті 1 Закону № 161-XIV оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Аналогічна норма міститься у частині першій статті 93 ЗК України.

Частиною першою статті 792 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Отже, плата за володіння і користування орендованою земельною ділянкою є обов`язковою умовою оренди землі.

Розмір орендної плати, її індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату визначається умовами договору оренди землі (частина перша статті 15 Закону № 161-XIV).

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі; розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди; обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (частини перша-третя статті 21 Закону № 161-XIV).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За нормами статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» праву орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати кореспондується обов`язок орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт.

Таким чином, у спірних правовідносинах саме орендар є зобов`язаною особою (боржником) щодо своєчасної та в повному обсязі сплати орендної плати за земельну ділянку орендодавцю у розмірі та на умовах, визначених договором оренди землі, та відповідно на нього покладається обов`язок доведення належного виконання такого зобов`язання.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ухвалою суду від 07 червня 2024 року було зобов`язано відповідача ТОВ «Агро-Край» надати суду докази на підтвердження факту проведення розрахунку з позивачем та сплати орендної плати за 2022 рік, надати довідку про розмір заборгованості, детальний розрахунок нарахування орендної плати та належним чином засвідчені копії усіх існуючих додаткових угод, укладених між сторонами (а. с. 33-35), проте вказана ухвала відповідачем не виконана, тому суд першої інстанції на підставі частини десятої статті 84 ЦПК України визнав обставини наявності заборгованості відповідача перед позивачем у заявленому розмірі.

Колегія суддів зауважує, що вказані докази також не були подані відповідачем і до апеляційної скарги, тобто наявність та розмір заборгованості належними доказами відповідачем не спростовано, що відповідно до принципу змагальності є процесуальним обов`язком відповідача.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша та третя статті 12 ЦПК України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Суд першої інстанції, погодившись з доводами позивача щодо заборгованості з виплати орендної плати у сумі 7 121,26 грн, не врахував, що умовами укладеного між сторонами договору оренди землі від 17.05.2015 із змінами, внесеними 11.07.2017, погоджена сторонами орендна плата за земельну ділянку кадастровий номер :00:007:0143 становить 6 652,64 грн за рік оренди.

За вирахуванням з цих сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору орендна плата становить 5 355,37 грн.

Таким чином, сума заборгованості з орендної плати за 2022 рік, яка підлягає виплаті орендарем ТОВ «Агро-Край» орендодавцю ОСОБА_1 становить 5 355,37 грн - без вирахування з цієї суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ТОВ «Агро-Край» та зменшення розміру стягнення на користь позивача заборгованості по орендній платі з 6 426,45 грн до 5 355,37 грн та відповідної зміни нарахувань в порядку статті 625 ЦК України у межах заявлених позовних вимог - станом на 06.06.2024 за 365 днів прострочення на суму боргу 5 355,37 грн за 2022 рік - 1 585,36 грн (3% річних - 160,66 грн, інфляційне збільшення - 1 424,70 грн (5 355,37 x 1.26603244 - 5 355,37).

Відповідно до вимог частини першої, пункту 3 частини другої, частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, змінюючи рішення, апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» задовольнити частково.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 03 квітня 2025 року змінити, зменшивши суму стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 заборгованості по орендній платі за користування земельною ділянкою кадастровий номер :00:007:0143 за 2022 рік з 7 121,26 грн до 6 940,73 грн, з них основний борг - 5 355,37 грн, 3% річних - 160,66 грн, інфляційні втрати - 1 424,70 грн.

Змінити розподіл судових витрат. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 1 179,70 грн судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 3 409 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» 37,70 грн судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» сплатити ОСОБА_1 різницю у розмірі 1 142 грн судового збору, звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

В іншій частині рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 03 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Г. Л. Карпушин

Т. В. Одринська