Справа № 362/9756/25
Провадження 2-з/362/58/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" грудня 2025 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області:

у складі головуючого - судді Кравченко Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Ярошевич М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Рижай Анни Андріївни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕВОКС ЛАЙФ», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пелех Зоряна Богданівна про визнання недійсним правочину та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «ЕВОКС ЛАЙФ», третя особа: приватний нотаріус Пелех З.Б. в якій просить суд:

1. Визнати недійсним правочин, оформлений актом приймання-передачі нерухомого майна в статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕВОКС ЛАЙФ», укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕВОКС ЛАЙФ» від 12 грудня 2024 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пелех З.Б. зареєстровано в реєстрі №2030, 2031.

2. Скасувати державну реєстрацію права власності оформлену записами про право власності ТОВ «ЕВОКС ЛАЙФ» () на нерухоме майно яким є:

- житловий будинок загальна площа 435,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці :05:013:0100 державна реєстрація прав та їх обтяжень індексний номер рішення 76744826 від 22.01.2025 номер запису про право власності 58114764 дата державної реєстрації 16.12.2024 р.;

- земельна ділянка площею 0,1 га, яка розташована: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:013:0100, державна реєстрація прав та їх обтяжень індексний номер рішення 76744826 від 22.01.2025 р., номер запису про право власності 58115063, дата державної реєстрації 16.12.2024.

3. зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕВОКС ЛАЙФ» () повернути майно ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яке було передане ним за актом приймання-передачі нерухомого майна в статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕВОКС ЛАЙФ» від 12.12.2024 р., а саме земельну ділянку кадастровий номер :05:013:0100, площею 0,1 га, місце розташування: АДРЕСА_1 та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці :05:013:0100.

Разом із позовною заявою представником позивача подана заява про забезпечення позову, в якій представник просить суд:

1. постановити ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕВОКС ЛАЙФ» (), а саме:

- житловий будинок загальна площа 435.7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці :05:013:0100, державна реєстрація прав та їх обтяжень індексний номер рішення 76744826 від 22.01.2025 р. номер запису про право власності 58114764 дата державної реєстрації 16.12.2024;

- земельна ділянка площею, 0,1 га, яка розташована: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:013:0100, державна реєстрація прав та їх обтяжень індексний номер рішення 76744826 від 22.01.2025 р., номер запису про право власності 58115063 дата державної реєстрації 16.12.2024 р.

2. Заборонити будь-яким особам державним реєстраторам, реєстраційним службам, нотаріусам, а також будь-яким іншим суб`єктам, які наділені владними повноваженнями щодо здійснення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, відчужувати у будь-який спосіб та розпоряджатися нерухомим майном, в т.ч., але не виключно, шляхом продажу, дарування, міни, звернення стягнення, внесення до статутного капіталу юридичних осіб, шляхом передачі у спільну власність та вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме:

- житловий будинок загальна площа 435.7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці :05:013:0100, державна реєстрація прав та їх обтяжень індексний номер рішення 76744826 від 22.01.2025, номер запису про право власності 58114764 дата державної реєстрації 16.12.2024 р.

- земельна ділянка площею, 0,1 га, яка розташована: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:013:0100 державна реєстрація прав та їх обтяжень індексний номер рішення 76744826 від 22.01.2025 р., номер запису про право власності 58115063 дата державної реєстрації 16.12.2024 р.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що відповідач ОСОБА_2 є боржником позивача ОСОБА_1 , борг становить 9.142.150,00 грн. Проте існують перешкоди у виконанні рішення суду про стягнення вказаної суми коштів, через те, що боржник ОСОБА_1 з метою уникнення звернення стягнення на майно передав житловий будинок та земельну ділянку в статутний капітал ТОВ «ЕВОКС ЛАЙФ», де на даний час учасником цього товариства є його донька, яка володіє часткою у розмірі 95,57 статутного капіталу.

Позивач вважає, що ОСОБА_1 при здійсненні відчуження на користь пов`язаної особи товариства ТОВ «ЕВОКС ЛАЙФ» належного йому нерухомого майна за актом приймання-передачі у статутний капітал товариства діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам Позивача (який в даному випадку є його кредитором), оскільки відчуження належного йому майна відбулося після виникнення заборгованості перед позивачем, а тому очевидно, що такі дії вчинено з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.

Тому, у Позивача є усі підстави побоюватись, що ТОВ «ЕВОКС ЛАЙФ» де, учасником є донька ОСОБА_1 з часткою 95,5 % статутного капіталу товариства, може відчужити вказане майно третім особам, що ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду.

В силу вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України розгляд заяви здійснено без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2020 р. у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. […] Цей спір стосується, зокрема, майнових прав на ј частину будинку. Апеляційний суд встановив, що відповідачка під час розгляду справи зареєструвала право власності на будинок. Тому через ризик його відчуження на користь третіх осіб невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту ј частини будинку може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову. Те, що відповідачка проживає у будинку впродовж десяти років і після державної реєстрації її права власності на нього ще не вчинила дії, що могли би підтвердити намір відчужити будинок, зокрема, не зверталася до ріелторів і не розміщувала оголошення про продаж, не спростовують висновки апеляційного суду про наявність у відповідачки як в одноособового власника можливості вільно розпорядитись будинком, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Крім того, той вид забезпечення позову, який застосував апеляційний суд, є домірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки будинок залишається в її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини, якої стосується спір».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що «жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії. […] Апеляційний суд обґрунтовано прийняв до уваги, що без вжиття заходів забезпечення позову відповідачка має можливість безперешкодно відчужити спірне нерухоме майно. Водночас відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки квартира залишається в її володінні та користуванні».

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, так як питання обґрунтованості заявлених вимог є предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті і не вирішується судом під час розгляду заяви про забезпечення позову, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суд (постанова від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

Відповідно до частин третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням заявлених заявником позовних вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Відповідно до правового висновку, викладеного у Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у cправі № 905/448/22, постанові Верховного Суду від 09.06.2023 у cправі № 37з-23, можливість відповідача в будь-який момент відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Таким чином, сам факт державної реєстрації за відповідачем ТОВ «ЕВОКС ЛАЙФ» права власності на майно, формально наділяє його передбаченими законодавством правомочностями власника (володіння, користування, розпорядження) щодо спірного нерухомого майна, отже можливість відповідачів в будь-який момент відчужити спірне нерухоме майно є очевидною, беззаперечною та не потребує додаткового доведення.

Зазначене може призвести до необхідності залучення до участі у справі осіб, прав і інтересів яких стосуватиметься вирішення даного спору, неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову у зв`язку з наявністю майнового інтересу цих осіб.

Безконтрольне розширення кола осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення цього спору, та/або передача права власності на майно іншім особам, які не беруть участь у даному судовому процесі, може не лише утруднити, але й зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 19.12.2018 у справі № 910/9254/18.

Заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на вказане нерухоме майно, до вирішення справи по суті є співмірними, оскільки вжиття таких заходів забезпечення позову не обмежить права володіння і користування майном, а лише тимчасово обмежить права щодо розпорядження ним, в той час як вжиття такого заходу забезпечить можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі задоволення позову оскільки вжиття таких заходів забезпечення позову не обмежить права володіння і користування майном, а лише тимчасово обмежить права щодо розпорядження ним, в той час як вжиття такого заходу забезпечить можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі задоволення позову.

Тому заяву про забезпечення позову в частині накладення арешту на нерухоме майно слід задовольнити.

Щодо застосування такого способу забезпечення, як заборона будь-яким особам вчиняти певні дії стосовно спірного нерухомого майна, то не вбачає підстав для вжиття таких заходів до забезпечення позову, оскільки накладенням арешту на таке нерухоме майно повністю досягається мета вжиття заходів до забезпечення позову.

Тому в задоволенні заяви про забезпечення позову в частині заборони вчиняти певні дії слід відмовити.

Суд звертає увагу, що забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер. При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення суд зазначає наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладенням арешту та заборона може завдати збитків відповідачам, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 76-78, 149-159, 247, 260, 353, 354 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Заяву про забезпечення позову - задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕВОКС ЛАЙФ», а саме:

- житловий будинок загальна площа 435.7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці :05:013:0100, державна реєстрація прав та їх обтяжень індексний номер рішення 76744826 від 22.01.2025 номер запису про право власності 58114764 дата державної реєстрації 16.12.2024 р.;

- земельна ділянка площею, 0,1 га, яка розташована: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:013:0100, державна реєстрація прав та їх обтяжень індексний номер рішення 76744826 від 22.01.2025 р., номер запису про право власності 58115063 дата державної реєстрації 16.12.2024 р.

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Копію даної ухвали надіслати сторонам для відома.

Відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Строк пред`явлення рішення до виконання - протягом трьох років.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання).

Стягувач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕВОКС ЛАЙФ» (04112, м. Київ, вул. Парково-сирецька, будинок 12а офіс 2, ).

Суддя Кравченко Л.М.