справа № 635/95/25
провадження № 2/619/916/25
РІШЕННЯ

іменем України

29 грудня 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Пруднікової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Вишневської О.П.

представника позивача-адвоката Мамонтової О.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради Харківської області, про визначення місця проживання дитини та про надання дозволу на здійснення реєстрації місця проживання малолітньої дитини без згоди батька,

встановив:

Стислий виклад позицій учасників справи.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; надати дозвіл ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на здійснення реєстрації місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди батька, за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований тим, що між сторонами 8 липня 2017 року було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Сторони до народження доньки проживали спільно в квартирі, яка належить відповідачу на праві особистої приватної власності за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач зареєстрована за вищевказаною адресою з 20.07.2017. Після народження доньки, відповідач зареєстрував її в своїй квартирі без заперечень. Після народження доньки позивач з дитиною фактично переїхала проживати до своїх батьків за адресою: АДРЕСА_1 , через постійні сварки. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 19.12.2018 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання. Шлюб між сторонами було розірвано. Позивач і малолітня донька сторін до сих пір зареєстровані за вищевказаною адресою, але не проживають майже 6 років. Відповідач не сплачує комунальні послуги, в зв`язку з чим у позивача декілька разів блокували особисті рахунки в установах банків, примусово списували кошти, відкриті виконавчі провадження щодо неї, як боржниці, мотивуючи реєстрації її особисто та її малолітньої дитини в квартирі відповідача. Відповідач не надає згоду на зняття з реєстрації з попереднього місця проживання малолітньої доньки, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відповідач в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та залишити місце реєстрації малолітньої дитини незмінним, посилаючись на те, що він є єдиним власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 і в якій зареєстрована дитина. Вважає, що вимоги позивача суперечать інтересам дитини. Позивач вимагає зняти дитину з реєстрації та зареєструвати за місцем проживання батьків позивача, де вже прописано щонайменше три особи, така вимога суперечить ч. 3 ст. 29 ЦК України, яка визначає, що місце проживання малолітньої дитини визначається за місцем проживання батьків або одного з них, але лише за умови забезпечення належних житлових умов для дитини. У цьому випадку зміна реєстрації без належного забезпечення умов проживання є неприпустимою. Позивач не навела достатніх правових підстав для примусової зміни місця реєстрації дитини. Оскільки дитина є малолітньою і не може самостійно визначити місце проживання, а він як батько має право забезпечувати її житлом відповідно до ст. 150 СК України. Примусове зняття з реєстрації є неправомірним. Крім того, тимчасове перебування дитини за кордоном не є підставою для зміни її місця реєстрації в Україні. Вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що порушують права його доньки.

Адвокат Мамонтова О.А., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначила, що право власності відповідача не є предметом спору в даній справі. Натомість, саме залишення реєстрації місця проживання малолітньої дитини сторін, у квартирі відповідача за адресою: АДРЕСА_2 та ненадання добровільної згоди відповідача на зняття з такої реєстрації місця проживання дитини протягом довгого часу, використовується відповідачем для ухилення від ризику втрати особистої власності за численні борги з опалення комунальних послуг. Фактично дівчинка майже з самого народження проживала виключно з матір`ю, в будинку її батьків. Участі у піклуванні про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, він не приймає. Зняття з реєстрації місця проживання дитини в квартирі відповідача є логічним та найкращим способом повноцінної реалізації гармонійного життя в найкращих інтересах самої дитини. Таким чином, доводи та аргументи, зазначені у відзиві на позов відповідача є безпідставними, необґрунтованими і не підтвердженими доказами, т.я. правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства, направлена виключно на запереченні факту зняття з реєстрації місця проживання дитини, а не направлена на найкращі умови для її життя.

Представники Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради та представник служби у справах дітей Солоницівської селищної ради у судове засідання не з`явились, просили розглядати справу за їх відсутності, надали пояснення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 8 липня 2017 року, який було зареєстровано у Новобаварському районному у місті Харкові відділі державної реєстраційної актів Цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 286, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 15), який рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 24 вересня 2019 року розірвано (а.с. 28-30).

Від спільного проживання сторони мають доньку: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 16).

Заочним рішенням Дергачівського районного суду від 19.12.2018 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 22-27).

Відповідно до довідки Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області про реєстрацію місця проживання особи № 11-23/624 від 01.10.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 17).

Як вбачається з довідки Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області про реєстрацію місця проживання особи № 11-23/623 від 01.10.2021 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 18).

З відповіді лікаря педіатра ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_6 , зверталася до них більш ніж 15 разів, починаючи з грудня 2017 року. На прийом дитина приходила тільки у супроводі матері (а.с. 39).

Також матеріали справи містять скріншоти сплати до Управління освіти адміністрації Шевченківського району ХГС харчування дитини у садочку ( а.с. 40-57).

Як вбачається із заяви няні дошкільного навчального закладу № 106 ОСОБА_8 у період з 01.09.2020 по 22.02.2024 ОСОБА_2 не відвідував навчальний заклад своєї доньки, а ОСОБА_1 відповідальна та любляча мама для своєї доньки, контактувала із усім навчальним колективом садочка (а.с. 58).

Матеріали справи містять фотографії відвідування дитячого садочка №106 ОСОБА_9 (а.с 87-99).

Із заяви вбачається, що ОСОБА_10 , являється власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 і надає згоду на реєстрацію дочки ОСОБА_1 та онучки ОСОБА_3 у вищезазначеному будинку (а.с. 65- 68)

Також вбачається, що ОСОБА_1 зверталася із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 до Департаменту реєстрації Харківської ради від 21.11.2024 з доказами направлення (а.с. 69-70, 72-75).

Відповідно до відповіді Департаменту реєстрації Харківської міської ради № 3319/0/50-24 від 10.12.2024 ОСОБА_1 відмовлено у реєстрації місця проживання (перебування ) особи віком до 14 років без згоди іншого з батьків відповідно до пункту 33 Порядку подання заяви про реєстрацію (перебування) особи віком до 14 років (а.с. 76-77).

Із характеристики вчителя вокалу ОСОБА_11 вбачається, що вже 2 роки є її вихованницею ОСОБА_12 , дівчинка гарна, старанна та активна. Мати та дитина відповідально ставляться до занять, постійно та вчасно приходять на уроки. Видно, що мати добре підкується про дитину (а.с. 106).

З пояснень тренера з акробатики танцювальної студії ОСОБА_13 вбачається, що до неї на тренування ходить ОСОБА_14 більше року, мати стабільно і своєчасно оплачує заняття, до дитину уважна та турботлива, спостерігає лише гарні та дружні стосунки матері з дочкою (а.с. 107). дата місце

З довідки про доходи з ОСОБА_15 від 30.07.2024 № 38102//0029448 вбачається, що позивач перебуває в Німеччині та отримує допомогу ( а.с. 80-81).

З договору оренди квартири від 22.03.2022 вбачається, що ОСОБА_16 разом з дочкою орендують в Німеччині квартиру (а.с. 82-86).

Як вбачається з німецьких довідок від 26.04.2024, 26.06.202409.07.2024 ОСОБА_12 навчається в Німецькій початковій школі (а.с. 100-105).

Також матеріали справи містять картку медичного страхування дитини ОСОБА_17 (108-109).

11.12.2025 Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надав пояснення, що мати разом із дитиною наразі не є мешканцями міста Харкова, тому Департамент служб не має можливості розглянути питання та надати суду ґрунтовний висновок щодо розв`язання спору між батьками.

15.12.2025 Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради Харківської області надала до суду акт обстеження умов проживання ОСОБА_2 , згідно з яким умови проживання добрі, в помешканні зроблено ремонт, в наявності сучасні меблі, предмети домашнього вжитку. Дитина фактично не проживає за вказаною адресою.

Застосовані норми права, мотиви та висновки суду.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (стаття 141 СК України).

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України).

У частині шостій статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22) вказано, що «сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків та є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів.

У спорах про визначення місця проживання дитини суди мають крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановити та надати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: - особисті якості батьків (моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, наркотичними речовинами, перебування на диспансерному нагляді, притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності); - відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (встановлення повного чи часткового виконання батьківських обов`язків, наявність причин що впливають на виконання батьківських обов`язків; встановлення, чи враховують мати/батько інтереси дитини, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною); - можливість створення дитині належних умов для виховання і розвитку (наявність самостійного доходу, належних житлових умов у кожного із батьків); - стан здоров`я дитини (наявність хвороб у дитини, що потребують посиленого догляду, наявність у батьків навичок щодо надання первинної медичної допомоги); - стан безпеки дитини (можливість створення дитині безпечних умов для життя та розвитку) тощо. Указане тлумачення статті 161 СК України при розгляді категорії справ, що стосуються надчутливої сфери правовідносин (оскільки йдеться не просто про спір між позивачем і відповідачем, а про долю дитини), є сталим та однозначним у практиці Верховного Суду (див. постанови від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 761/35714/16-ц, від 23 жовтня 2021 року у справі № 127/17427/20, від 08 вересня 2023 року у справі № 639/3862/20, від 28 вересня 2023 року у справі № 944/5191/19)».

З огляду на введення воєнного стану в Україні, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення її безпеки і права на життя. Сам факт запровадження на території України воєнного стану не є достатньою підставою для визначення місця проживання дитини з одним із батьків. Водночас обставини, пов`язані із безпекою дитини та наслідками бойових дій є істотними, підлягають встановленню та оцінці судом. При вирішенні спору про місце проживання дитини під час воєнного стану суди мають оцінювати всі обставини справи в їх сукупності, застосовувати гнучкі підходи до ухвалення рішення у справі з урахуванням найкращих інтересів дитини, балансу між інтересами дитини та правами батьків на її виховання (див. постанову Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 760/31518/21 (провадження № 61-5668св23).

Судом встановлено, що внаслідок загрози життю та здоров`ю дитини у квітні 2022 року позивач разом із донькою виїхала до Федеративної Республіки Німеччина, де ними отримано тимчасовий захист.

Передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22).

Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надав пояснення, що мати разом із дитиною наразі не є мешканцями міста Харкова, тому Департамент служб не має можливості розглянути питання та надати суду ґрунтовний висновок щодо розв`язання спору між батьками.

У постанові Верховного Суду від 9 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, зазначено, що: «дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Під час визначення місця проживання дитини, зважаючи на вікову категорію, необхідно проводити з нею бесіду, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення її інтересів та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей. Проте, при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Результат аналізу наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору.

В судовому засіданні відповідач не заперечував обставин, за яких позивач виїхала з донькою за кордон. Також судом з`ясовано, що відповідач погоджується з тією обставиною, що перебування його дитини за кордоном забезпечує її безпеку і право на життя у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану.

Також відповідач не заперечував того, що якщо буде заслухана думка дитини щодо визначення її місця проживання - дитина висловить думку на користь позивача її матері, оскільки дитина вже досить тривалий час проживає разом з матір`ю за кордоном.

В судовому засіданні була заслухана дитина сторін у справі ОСОБА_12 , яка повідомила, що проживає на даний час у Німеччині, ходить до школи та до гуртків, має багато друзів. Зазначила, що батько телефонує їй рідко. Останній раз привітав з днем народження. Бажала б, щоб батько телефонував їй частіше, проте проживати хотіла б разом з матір`ю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, суд дійшов висновку про те, що позивач надала належні та допустимі докази на підтвердження позовної вимоги про визначення місця проживання разом з нею, довела що вона створила належні умови для розвитку доньки, її навчання, піклується про дитину, займається її вихованням.

Враховуючи, що позивач тривалий час самостійно опікується дитиною ОСОБА_9 без участі батька, беручи до уваги непроживання батька з дитиною протягом тривалого часу, добросовісне виконання позивачкою батьківських обов`язків, створення матір`ю для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також ненадання відповідачем належних і допустимих доказів належного виконання ним батьківських обов`язків щодо дитини ОСОБА_17 , можливості забезпечити умови для стабільного і гармонійного розвитку дитини, суд дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання дитини ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дитини, які мають першочергове значення при вирішенні зазначеного спору.

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я, стан розвитку дитини, незалежно від того, з ким вона буде проживати.

Також слід зазначити, що батько дитини не заявляв вимог про визначення місця проживання дитини разом з ним, зустрічний позов не пред`являв.

Визначення місця проживання дитини разом із матір`ю не позбавляє батька батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Щодо позовних вимог про надання дозволу позивачу на здійснення реєстрації місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , без згоди батька суд зазначає таке.

За приписами частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей.

Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Відповідно до пунктів 16, 17 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265 (далі - Порядок), місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку.

У пункті 33 Порядку зазначено, що подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Також відповідно до п.51, 65 вказаного Порядку, подання заяви про зняття з задекларованого/зареєстрованого місця проживання(перебування)дитини віком до 14 років здійснюється одним із батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників. Зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання дитини віком до 14 років підтверджується електронними підписами батьків, що базуються на кваліфікованих сертифікатах електронних підписів, у разі подання заяви в електронній формі або за письмовою згодою другого з батьків, що надається у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Таким чином, визначення місця проживання дитини віком до 14 років судом або органом опіки та піклування є підставою для зміни місця реєстрації такої дитини.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про надання дозволу позивачці на зняття з реєстрації дитини ОСОБА_17 та надання дозволу на реєстрацію місця проживання за адресою, без письмової згоди батька ОСОБА_2 не може бути задоволена, оскільки суд не здійснює адміністративних дій та не вправі видавати дозволи на їх виконання.

Суд зауважує, що визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю не позбавляє відповідача можливості любити свою дитину, піклуватися про неї, брати участь у її вихованні та фізичному і духовному розвитку.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подачу даного позову в сумі 1 211,20 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 264, 265 ЦПК суд --

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп).

Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, , місцезнаходження: м. Харків, вул. Чернишевська, 55;

третя особа: Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, , місцезнаходження: Харківська область, Харківський район, с-ще Солоницівка, вул. Визволителів, буд. 6.

Повне судове рішення рішення складено 30.12.2025

Суддя О. В. Пруднікова