Провадження № 2/643/8636/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2025 м. Харків

Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Замікула Б.С., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить розірвати договір (публічну оферту), укладену між позивачем та відповідачем 18.06.2025, визнати недійсними окремі положення договору, стягнути з відповідача повну вартість послуги у розмірі 77299 грн та моральну шкоду у розмірі 28000 грн.

Ухвалою від 17.12.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків з таких підстав.

Позивачем не обґрунтовано підсудність справи Салтівському районному суду міста Харкова, з урахуванням встановленого суддею зареєстрованого місця проживання (перебування) позивача та відповідача.

Зокрема, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом; позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Водночас, положеннями ч. 5 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

При зверненні з позовом до суду позивач вказав місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте суддею було встановлено, що позивач зареєстрована у АДРЕСА_2 , а відповідач - АДРЕСА_3 .

Наведене, з урахуванням положення ч. 5 ст. 28 ЦПК України, виключає підсудність справи Салтівському районному суду міста Харкова.

Крім того, позивачеві було вказано про необхідність сплати судового збору, оскільки заявлена вимога про стягнення моральної шкоди в розмірі 28000 грн, яка є майновою вимогою.

На виконання ухвали суду від 17.12.2025 позивач надала до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій зазначила, що відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися, зокрема, за місцем проживання або перебування споживача.

При цьому позивач вказала, що фактично перебуває у м. Харкові, що підтверджується: 1) декларацією про вибір лікаря первинної медичної допомоги, укладеною з лікарем, який здійснює медичну практику у м. Харкові; 2) результатами медичних аналізів, зданих у закладах охорони здоров`я м. Харкова; 3) фіскальними чеками про придбання лікарських засобів у м. Харкові.

На переконання позивача, зазначені документи підтверджують її фактичне місце перебування у місті Харкові, у зв`язку з цим справа підсудна Салтівському районному суду міста Харкова.

Одночасно позивач надала докази сплати судового збору.

Враховуючи наведене, позивач просила визнати недоліки позовної заяви усуненими та відкрити провадження у справі.

Перевіривши матеріали позовної заяви, оцінивши доводи позивача щодо підсудності справи, суддя дійшов висновку про направлення справи за підсудністю з таких підстав.

Як вже зазначалось, відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

У позовній заяві та в заяві про усунення її недоліків позивач наполягає, що справа, з урахуванням положення ч. 5 ст. 28 ЦПК України, підсудна Салтівському районному суду міста Харкова, оскільки позивач фактично перебуває у місті Харкові. На підтвердження цього позивачем надано копію декларації про вибір лікаря первинної медичної допомоги, укладеною з лікарем, який здійснює медичну практику у м. Харкові та докази придбання медичних товарів та послуг у м. Харкові.

Водночас, позиція позивача щодо підсудності справи ґрунтується на помилковому розумінні приписів ч. 5 ст. 28 ЦПК України, з огляду на таке.

Використане законодавцем формулювання ч. 5 ст. 28 ЦПК України означає, що місце проживання чи перебування споживача має бути зареєстрованим, тобто офіційно підтвердженим.

Згідно ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» житель громадянин України, який задекларував або зареєстрував місце проживання на території територіальної громади або фактичне місце проживання/перебування якого підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - житель, який проживає), крім військовослужбовця строкової служби, фізичної особи, яка за вироком суду перебуває у місці позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування).

Порядок декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання, скасування декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), форми декларацій (заяв), що подаються для декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого та зареєстрованого місця проживання (перебування), а також порядок ведення реєстру територіальної громади, надання та передачі інформації з та до такого реєстру визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відтак, надана позивачем копія декларації про вибір лікаря первинної медичної допомоги, укладеною з лікарем, який здійснює медичну практику у м. Харкові та копії чеків про придбання медичних товарів та послуг у м. Харкові не є підтвердженням зареєстрованого місця проживання позивача в межах території, на яку поширюється юрисдикція Салтівського районного суду міста Харкова.

Крім того, суддя враховує висновок щодо застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду від 24.06. 2024 у справі № 554/7669/21, відповідно до якого визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місяця проживання або перебування фізичної особи позивача. Тому позови, наведені в ч. 1 ст. 28 ЦПК України, не можуть пред`являтися за фактичним місцем проживання або перебування позивача, відмінним від зареєстрованого.

Отже, станом на час звернення до суду позивач немає зареєстрованого місця проживання або перебування в межах Салтівського району м. Харкова, а зареєстроване місце проживання ( АДРЕСА_2 ) не відноситься до територіальної юрисдикції Салтівського районного суду міста Харкова.

Суддею враховується, що у цій категорії справ підсудність є альтернативною (за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору) і залежить від волі позивача, яка на власний розсуд визначає, до якого суду бажає звернутись за захистом свого порушеного права.

Втім у наданих до суду процесуальних документах позивач послідовно обстоює позицію, що бажає розглядати справу саме за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача.

Враховуючи позицію позивача, положення ч. 5 ст. 28 ЦПК України, суддя вважає, що підсудність цієї справи має бути визначена з урахуванням зареєстрованого місця проживання позивача.

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

При цьому, підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), а також практики Європейського суду з прав людини, які, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За правилами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Одночасно суддею приймається, що право на «суд, встановлений законом», охоплює не лише правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність (рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24), у тому числі всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (рішення ЄСПЛ у справі Leo ZAND v. Austria, заява № 7360/76, § 68). Якщо суд не має юрисдикції судити підсудного відповідно до чинних положень національного права, він не є «встановленим законом» (рішення ЄСПЛ у справах Jorgic v. Germany, заява 74613/01, § 64).

Отже, під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

З сукупного аналізу вищенаведеного слід дійти висновку, що під порушенням правил підсудності розуміється відкриття провадження і розгляд цивільної справи тим судом першої інстанції, до повноважень якого не відноситься вирішення даного спору.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Отже, суддя дійшов висновку про передачу справи до Автозаводського районного суду міста Кременчука, з урахуванням зареєстрованого місця проживання позивача, оскільки місце реєстрації позивача не входить до територіальної юрисдикції Салтівського районного суду міста Харкова.

Керуючись ст. 27, 28, 31, 32, 187, 260, 261, 354, 355 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди передати за підсудністю до Автозаводського районного суду міста Кременчука (39600, м. Кременчук, вул. Університетська, буд. 29/5).

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою підсудністю з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, може подати апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 26.12.2025.

Суддя Борис ЗАМІКУЛА