Справа № 2-2070/10
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра

У складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Попружко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), де стягувачі Акціонерне товариство «КредоБанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,-

В С Т А Н О В И В:

До Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра надійшла скарга ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), де стягувачі Акціонерне товариство «КредоБанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», в якій скаржниця просила визнати бездіяльність посадових осіб Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні за реєстраційним номером 34866363 протиправною; визнати бездіяльність посадових осіб Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчих провадженнях за реєстраційними номерами 39786557 та 46494773 неправомірною, та поновити порушене право скаржниці шляхом скасування арештів з усього майна (коштів) громадянки ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях за реєстраційними номерами 39786557 та 46494773.

В обґрунтуванні заявлених вимог заявник посилалась на те, що 06 лютого 2025 року, в Шостій дніпровській державній нотаріальній конторі громадянка ОСОБА_1 дізналася про наявність ряду арештів її майна (коштів) та оголошення заборони на його відчуження, внаслідок виконавчих проваджень за реєстраційними номерами 34866363, 39786557 та 46494773.

Скаржник зазначає, що підставою для обтяження стали:

-постанова державного виконавця Магдалинівського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Степаняна Айка Юрійовича, про арешт майна (коштів) боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19 жовтня 2012 року, у виконавчому провадженні за реєстраційним номером 34866363, відкрите за виконавчим листом по справі 2-2070/10. Виконавче провадження за реєстраційним номером 34866363 закінчено, виконавчий документ направлений за належністю;

-постанова державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лисяк Світлани Вікторівни, про арешт майна (коштів) боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16 вересня 2013 року, у виконавчому провадженні за реєстраційним номером 39786557, відкрите за виконавчим листом по справі 2-2070/10. Виконавче провадження за реєстраційним номером 39786557 завершено, виконавчий документ повернений стягувачу;

-постанова державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Волошин Ольги Володимирівни, про арешт майна (коштів) боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13 лютого 2015 року, у виконавчому провадженні за реєстраційним номером 46494773, відкрите за виконавчим листом за номером 2/199/2571/14. Виконавче провадження за реєстраційним номером 46494773 завершено, виконавчий документ повернений стягувачу.

ОСОБА_1 зазначала й акцентувала увагу на тому, що за інформацією ресурсу «Автоматизована система виконавчого провадження» (https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/ search-debtors), будь-які дані стосовно виконавчих проваджень за реєстраційними номерами 34866363, 39786557 й 46494773, відсутні.

На думку скаржниці, про зазначене вище свідчить інформація із отриманих у відповідь на запити її адвоката листів від Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 12 березня 2025 року, за вихідним номером 23887, та від Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10 березня 2025 року, за вихідним номером 28449.

ОСОБА_1 вказувала, що беззаперечним фактом є те, що матеріали виконавчих проваджень періоду 2011-2019 років знищено відповідно до вимог пункту 2 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року за номером 1829/5 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 08 червня 2017 року, за номером 699/30576, у зв`язку із закінченням передбаченого чинним законодавством терміну зберігання, на підставі розпорядчого документу керівника Відділу державної виконавчої служби.

Оскільки Законом не передбачено механізму та порядку зняття арешту у виконавчих провадженнях, які знищені, скаржниця була змушена звернутися до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська із відповідною скаргою та вимагати скасування накладеного Державними виконавцями арешту на майно (кошти), оскільки існування такого арешту порушує Її конституційне право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, яке закріплене у статті 41 Конституції України.

Зазначала, що застосування арешту майна (коштів) боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених Законом.

Вважає, що норми законодавства визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Скаржниця зазначає, що наявність протягом тривалого часу нескасованих арештів на майно (кошти) боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувачів, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Також стверджувала, що зазнає значної шкоди в зв`язку із тим, що практично позбавлена можливості реалізовувати права володіння, користування та розпоряджатися майном (коштами), з огляду на що просила вимоги скарги задовольнити.

Представник стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (назва змінена на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал») адвокат Арсемікова І.В. надала суду письмові заперечення, в яких проти задоволення вимог скарги заперечувала з наступних підстав.

Вважає, що скаржник не надає суду доказів існування арештів за виконавчими провадженнями №№34866363, 39786557, 46494773, про наявність яких заявляє у своїй скарзі. Надані скаржником докази містять лише реєстрацію прав власності у відповідному реєстрі речових прав та реєстрацію права спадщини у спадковому реєстрі. Жодних обтяжень чи арештів у наданих скаржником витягах не зазначено.

Згідно з відповіддю Амур-Нижньодніпровського ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 12.03.2025 року за № 23887, що додає скаржник, у відділі перебувало на виконанні виконавче провадження №39786557 із виконання виконавчого листа по справі №2-2070/10. У ході виконання вказаного виконавчого документа винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, що діяв на час винесення Постанови. Наголошував, що стаття 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV не містить норм, що б передбачали припинення арешту боржника після такого повернення.

Зазначає, що згідно з відповіддю Самарівського ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10.03.2025 року за № 28449, що додає скаржник, у відділі перебувало на виконанні виконавче провадження №34866363 із виконання виконавчого листа по справі №2-2070/10, яке було завершене на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону 606-XIV, відповідно до якого Виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, чинного на час винесення постанов у виконавчому провадженні №34866363, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Тобто, імперативна норма ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, чинному на час винесення постанов у виконавчому провадженні №34866363, прямо виключала зняття арешту в разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV.

Вказує на те, що скаржником не надано суду доказів виконання судового рішення по справі №2-2070/10, ТОВ «Вердикт Капітал» грошових коштів на виконання вказаного рішення не отримував, а отже жодних підстав вважати вищевказане рішення виконаним не має.

На підставі вищевикладеного просила суд у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Вонсович О.В. надала до суду заперечення, в яких зазначила, що згідно з витягом ВП № 39786557 Автоматизованої системи виконавчих проваджень 12.09.2013 року до відділу надійшов виконавчий лист від 18.09.2012 року №2¬2070/10, що видав Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредекс Фінанс» заборгованість у розмірі 35679,29 грн.

Далі, державним виконавцем Лисяк С.В. 16.09.2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 39786557. Копію постанови направлено на адресу боржника у порядку ст.31 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції 606-XIV (боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі).

16.09.2013 року було винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника за заявою стягувача та направлено на виконання та до відома. 03.10.2013 року на виконання постанови про арешт майна боржника державним реєстратором внесено запис про обтяження №58376842. 26.09.2013 року було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 10% від суми боргу та витрати на проведення виконавчих дій. При цьому, боржником заборгованість повністю або частково не сплачено.

У процесі виконання виконавчого провадження встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення у межах суми боргу та 21.03.2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у порядку п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім цього, згідно з витягом ВП № 46494773 Автоматизованої системи виконавчих проваджень 09.02.2015 року до відділу надійшов виконавчий лист від 23.01.2015 року №2/199/2571/14, що видав Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ « Приват Банк» заборгованість у розмірі 25727,24 грн.

Державним виконавцем Лисяк С.В. 13.02.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46494773. Копію постанови направлено на адресу боржника у порядку ст.31 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції 606-XIV (боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі).

13.06.2015 року було винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника за заявою стягувача та направлено на виконання та до відома. 14.02.2015 року на виконання постанови про арешт майна боржника державним реєстратором внесено запис про обтяження №8727868. 23.02.2015 року було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 10% від суми боргу та 19.11.2015 року витрати на проведення виконавчих дій. При цьому, боржником заборгованість повністю або частково не сплачено.

У процесі виконання виконавчого провадження встановлено що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення в межах суми боргу та 22.12.2015 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у порядку п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Оскільки при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 21.03.2014 року та 22.12.2015 року у порядку п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», боржником не було сплачено борг, витрати на проведення виконавчих дій та виконавчий збір, а також зважаючи на порядок ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт та заборони не вживалися, тому у старшого державного виконавця Посадської О.В. не було підстав для скасування арештів за наслідками ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», а відповідно і підстав для вилучення обтяження, оскільки обтяження не вносилося.

Рішення суду на сьогоднішній день боржником не виконано, будь- яких дій спрямованих на його виконання боржником не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

На підставі вищевикладеного державний виконавець просила суд у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

У судове засідання представник скаржника адвокат Завгородній А.М. не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, скаргу підтримав та просив вимоги скарги задовольнити.

Інші учасники у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про день та час судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Судом встановлено, що 14.05.2010 Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська ухвалено заочне рішення по цивільній справі № 2-2070/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відповідно до якого з ОСОБА_1 стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № 47/07-Ф від 13.09.2007 у розмірі 199 970 гривень, заборгованість по сплаті відсотків за період із 01.10.2007 по 20.08.2009 у розмірі 74314 гривень 30 копійок, заборгованість по сплаті комісії за управління кредитом за період із 30.11.2007 по 31.08.2009 у розмірі 660 гривень, суму пені за несвоєчасну сплату відсотків за періоді з 20.08.2008 по 20.08.2009 у розмірі 17170 гривень 14 копійок, суму пені за несвоєчасну сплату кредиту за період із 20.08.2008 по 20.08.2009 в розмірі 62408 гривень 85 копійок, суму пені за прострочення сплати комісії за управління кредитом за період із 20.08.2008 по 20.08.2009 у розмірі 366 гривень, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень, а всього 356 709 гривень 29 копійок.

22 червня 2012 року Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська замінено сторону виконавчого провадження правонаступником ПАТ «Кредобанк» - ТОВ «Кредекс Фінанс»

Протоколом №01/08-2018 загальних зборів учасників ТОВ «Кредекс Фінанс» від 01.08.2018 року прийнято рішення про зміну назви товариства на ТОВ «Вердикт Капітал».

На виконанні Самарівського ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження №34866363 із виконання виконавчого листа по справі №2-2070/10, яке було завершене на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, через направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

На виконанні Амур-Нижньодніпровського ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження №39786557 із виконання виконавчого листа по справі №2-2070/10. У ході виконання вказаного провадження винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV через відсутність майна боржника.

На виконанні Амур-Нижньодніпровського ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження №46494773 відкрите за виконавчим листом за номером 2/199/2571/14. У ході виконання вказаного провадження винесено постанову про повернення виконавчого документа Стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV через відсутність майна боржника.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення врегульовано Розділом VII Цивільного процесуального кодексу України та Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VIII.

Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною 1 статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) та закон № 606-XIV, що діяв на час вчинення оскаржуваних дій (бездіяльності).

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За приписами ч.1 ст.12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час винесення постанов у виконавчому провадженні №34866363, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Стаття 47 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час винесення постанов у виконавчих провадженнях № 39786557, 46494773 (стаття 37 Закону №1404-VIII чинного зараз) не містить норм, які б передбачали припинення (скасування) арешту боржника після повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна боржника, оскільки наслідки закінчення виконавчого провадження у цьому випадку не застосовуються.

Відповідно до постанови Верховного Суду у справі №202/1182/22 від 29.03.2023 року, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим, а отже і арешт не знімається.

Таким чином, повернення виконавчого документа стягувачу у разі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання (постанова Верховного Суду у справі №202/1182/22 від 29.03.2023 року).

Схожі правові висновки викладені і в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2025 року у справі №2/1522/11652/11 (провадження №14-137цс24). Зокрема, ВПВС зробила наступні висновки про застосування норм права: «57. Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме: у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій); у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав».

Як зазначалося вище, законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків (п.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2025 року у справі №2/1522/11652/11 (провадження №14-137цс24).

Відповідно до п. 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2025 року у справі №2/1522/11652/11 (провадження №14-137цс24), законодавець у Законі № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (частина третя статті 37 Закону № 1404-VIII).

Таким чином, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону № 1404-VIII)., що також узгоджується з правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2025 року у справі №2/1522/11652/11 (провадження №14-137цс24).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Із урахуванням вищезазначених норм, у ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження факти бездіяльності Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Оскільки скасування (припинення) арештів майна (коштів) боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу без виконання, чи в разі передачі виконавчого провадження до іншого відділу примусового виконання рішень діючим як на час винесення постанов, законодавством не передбачено, тому суд вважає, що вимоги скаржника про визнання протиправною бездіяльності Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та скасування арештів, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 260, 263, 447-451 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), де стягувачі Акціонерне товариство «КредоБанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяті днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 24.12.2025 року.

Суддя Л.Г. Якименко