Провадження № 2/161/4408/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 грудня 2025 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Ковтуненка В.В.,
за участі секретаря судових засідань Камінського Ю.В.,
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та відповіді на відзив; не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомляв. При цьому, судом не приймається до уваги клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, подане до суду 09 грудня 2025 року. Суд звертає увагу, що зазначене клопотання було подано до суду особисто ОСОБА_1 , що свідчить про його реальну можливість явки до суду. При цьому, клопотання про відкладення подаються відповідачем систематично, що свідчить виключно про його намір затягнути розгляд справи.
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомляла, від неї до суду не надходило будь-яких письмових пояснень та заяви про розгляд справи у її відсутності.
Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Розгляд справи проводиться судом на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.
Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
Пунктом 3.2 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором до 20 вересня 2022 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок.
Відповідно до п.5.1 кредитного договору забезпечення виконання зобов`язань за цим договором є застава нерухомості (іпотека): трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею - 60,7 кв.м., житловою площею 35,00 кв.м.
Крім того, 21.09.2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Четверговою Є.О. та зареєстрований в реєстрі за № 2959 (надалі - іпотечний договір). Відповідно до умов укладеного між сторонами договору для забезпечення виконання боржником зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме, трьохкімнатну квартиру під номером АДРЕСА_1 , загальна площа 60,7 кв. м, житлова площа - 35,0 кв. м.
Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Відповідно до абз. 1 частини 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.
Відповідно до частини 2 статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Зазначені обставини визнаються стороною позивача. Однак, суд не погоджується з твердженнями ТзОВ «Фінансова компанія «Брайт-К», згідно яких, з урахуванням постанови Волинського апеляційного суду від 29 червня 2022 року, ОСОБА_1 має право на повернення надміру стягнутих з нього коштів в сумі 9 770,99 доларів США, а загальний розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 повинен обраховуватись без урахування фактично сплачених сум.
Судом достовірно встановлено, що загальний залишок заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в межах виконавчих проваджень № 62422978 та № 62482220 становить 10 086,38 доларів США.
Крім того, суд звертає увагу, що стороною позивача до загального розміру вимог та всіх його складових, що підлягають сплаті ТзОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» як іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки включено 3% річних на загальну суму 2 879,17 доларів США.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.
У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.
Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Таким чином, визнаючи право позивача на стягнення 3% річних за невиконане грошове зобов`язання, в тому числі саме у іноземній валюті доларах США, суд однак, звертає увагу, що ТзОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» не зверталася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 та/або ОСОБА_2 3% річних на загальну суму 2 879,17 доларів США. Аналогічної вимоги не заявлялося і в межах даної цивільної справи. Внаслідок чого, розмір заборгованості в цій частині є непідтвердженим, та не індивідуалізований щодо кожного з боржників, відповідно до розміру заборгованості кожного з них, у відповідності до постанови Волинського апеляційного суду від 29 червня 2022 року.
Згідно ч.ч. 1-3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності..
Таким чином, суд приходить до висновку, що загальний розмір вимог та всіх його складових, що підлягають сплаті на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» як іпотекодержателя з вартості предмета іпотеки, зазначений в позовній заяві, а саме 22 736,54 доларів США очевидно не відповідає дійсності. Внаслідок чого, суд позбавлений можливості зазначити у відповідності до абз. 1 частини 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку» загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки. Такий розмір заборгованості ТзОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» суду недоведений, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним.
А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 267, 526, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 10-18, 81, 141, 263-268, 280 ЦПК України, суд,-
Відмовити ТзОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» в задоволенні його позову до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя В.В. Ковтуненко