ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 760/6034/16-ц

провадження № 61-16232св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Траєкторія»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Траєкторія» про стягнення боргу

за касаційною скаргою адвоката Мосюк Мирослави Миколаївни як представника ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Борисової О. В., Левенця Б. Б. і за касаційною скаргою адвоката Климова Олексія Юрійовича як представника ОСОБА_2 на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року у складі судді Букіної О. М. та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Борисової О. В., Левенця Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 і Товариства з обмеженою відповідальністю «Траєкторія» (далі - ТОВ «Траєкторія») заборгованість за договором про відступлення права вимоги від 02 грудня 2014 року № 02-1/12 за договором поруки від 01 жовтня 2014 року № 1-10/14п, за кредитним договором від 14 лютого 2014 року № ДЗ-1324.3 у розмірі 1 260 670,85 грн, з яких: 779 565,61 грн - основна сума заборгованості, 481 105,24 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за період з 20 грудня 2014 року до 25 березня 2016 року.

Як на обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 14 лютого 2014 року між Кредитною спілкою «КС Володар» (далі - КС «КС Володар») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ДЗ-1324.3 з відповідними додатковими договорами, згідно з умовами якого він отримав кредит у розмірі 587 058,32 грн на строк, що не перевищує 60 місяців, до 14 лютого 2019 року, зі сплатою 25 відсотків річних за користування кредитними коштами.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 14 лютого 2007 року між КС «КС Володар» та ТОВ «Траєкторія» укладено договір поруки № 1324.3-п, згідно з яким товариство зобов`язалося перед кредитором у разі невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 14 лютого 2014 року № ДЗ-1324.3 виконати зобов`язання позичальника, що виникли з кредитного договору, згідно з наданим кредитором розрахунком.

01 жовтня 2014 року між КС «КС Володар» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Смарт Груп» (далі - ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп», товариство) укладено договір поруки № 1-10/14п, згідно з яким товариство зобов`язалося перед кредитором у разі невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 14 лютого 2014 року № ДЗ-1324.3 виконати зобов`язання позичальника, що виникли з кредитного договору, згідно з наданим кредитором розрахунком.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору, у нього утворилася заборгованість у розмірі 1 230 411,49 грн, яку 28 жовтня 2014 року ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» сплатило КС «КС Володар».

02 грудня 2014 року між ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» і позивачем укладено договір про відступлення права вимоги № 02-1/12 за договором поруки від 01 жовтня 2014 року № 1-10/14п та кредитним договором від 14 лютого 2014 року № ДЗ-1324.3, відповідно до умов якого договірна вартість права вимоги становить 779 565,61 грн.

Про укладення зазначеного договору він (позивач) 08 грудня 2014 року повідомив ОСОБА_2 , направивши йому засобами поштового зв`язку відповідне повідомлення.

Оскільки ОСОБА_2 заборгованість за кредитом не повернув, позивач має право на солідарне стягнення з ОСОБА_2 і ТОВ «Траєкторія» заборгованості за договором кредиту у розмірі 1 260 670,85 грн, з яких: 779 565,61 грн - основна сума заборгованості, 481 105,24 грн - пеня.

Справу суди розглядали неодноразово.

Короткий зміст судових рішень, ухвалених у справі

Солом`янський районний суд м. Києва заочним рішенням від 17 жовтня 2016 року позов задовольнив. Стягнув солідарно з ОСОБА_2 і ТОВ «Траєкторія» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором про відступлення права вимоги від 02 грудня 2014 року № 02-1/12 за договором поруки від 01 жовтня 2014 року № 1-10/14п за кредитним договором від 14 лютого 2014 року № ДЗ-1324.3 у розмірі 1 260 670,85 грн. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що внаслідок порушення ОСОБА_2 умов кредитного договору, у нього утворилась заборгованість у розмірі 1 230 411,49 грн, яку замість нього погасив поручитель - ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп». Надалі товариство відступило своє право вимоги за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 , а він, відповідно, набув право вимоги до відповідачів як солідарних боржників.

Солом`янський районний суд м. Києва ухвалою від 30 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року залишив без задоволення.

Київський апеляційний суд постановою від 02 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив. Заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції належно не дослідив зібрані у справі докази, не встановив дійсних обставин справи,

Позивач не надав суду оригіналів додаткових договорів від 05 березня 2014 року № 2, від 07 березня 2014 року № 4 до договору поруки від 14 лютого 2014 року № 1324.3-п, відповідач заперечує свій підпис, а тому суд до уваги ці договори не взяв.

Також суд не взяв до уваги виписки з рахунка ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» у ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» за період з 15 до 28 жовтня 2014 року щодо сплати на користь КС «КС Володар» заборгованості за договором поруки за ОСОБА_2 , оскільки оригіналу виписки суду не надано, в іншій спосіб виконання фінансової операції не доведено.

Надані ОСОБА_1 на підтвердження факту перерахування коштів ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» копії квитанцій та платіжні доручення не містять реквізитів, які підтверджували б виконання відповідних банківських операцій. Крім того, у платіжних дорученнях міститься посилання на договір від 14 жовтня 2014 року, якого в матеріалах справи немає, а дата його укладення не кореспондується з обставинами справи.

Верховний Суд постановою від 15 лютого 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Кузіна І. П., задовольнив частково. Постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року скасував, справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що суд апеляційної інстанції зосередився на встановленні факту сплати ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» як поручителем ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 1 230 411,49 грн на користь КС «КС Володар», а також сплати ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» договірної вартості права вимоги, не врахувавши, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (частина перша статті 204 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції не вказав, яке доказове значення мають зазначені додаткові договори до договору поруки від 14 лютого 2014 року № 1324.3-п для вирішення питання про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 .

Київський апеляційний суд постановою від 21 жовтня 2024 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково. Заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 779 565,61 грн. В решті позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Заборгованість за договором відступлення боргу в розмірі 779 565,61 грн підтверджено зібраними та дослідженими у справі доказами. Доказів погашення (повернення) суми боргу за цією складовою заборгованості відповідач не надав.

Вимога щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за період з 20 грудня 2014 року до 25 березня 2016 року у розмірі 481 105, 24 грн є безпідставною, оскільки,за змістом договору про відступлення права вимоги від 02 грудня 2014 року № 02-1/12, між боржником і новим кредитором не розпочалися кредитні правовідносини, а лише змінилась особа, на користь якої боржник повинен був виконати зобов`язання із сплати боргу у розмірі 779 565,61 грн.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, адвокат Мосюк М. М. як представник ОСОБА_1 , просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року в частині незадоволених позовним вимог на суму 481 105,24 грн та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Підставою касаційного оскарження вказував те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 916/1777/19.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

На дату укладення договору про відступлення права вимоги від 02 грудня 2014 року № 02-1/12 загальний розмір права вимоги первісного кредитора до позичальника за основним договором становив 779 565, 61 грн. ОСОБА_1 є новим кредитором, та оскільки діюче зобов`язання боржник порушив, кредитор має право нараховувати пеню. Штрафні санкції підлягають нарахуванню протягом усього періоду порушення. Нарахування пені на суму невиконаного зобов`язання не породжує кредитні правовідносини, а лише є правом, яке перейшло до нового кредитора.

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, адвокат Климов О. Ю. як представник ОСОБА_2 , просить скасувати заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказував те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 539/1582/16-ц, від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 21 лютого 2018 року у справі № 910/5226/17, від 14 лютого 2018 року у справі № 760/2193/15-ц, від 07 червня 2023 року у справі № 234/3840/15-ц, від 22 грудня 2022 року у справі № 910/14923/20, від 02 листопада 2022 року у справі № 947/23885/19, від 17 січня 2024 року у справі № 521/1439/18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11, від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18, від 08 листопада 2023 року у справі № 206/4841/20, від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц; суд не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України); суд апеляційної інстанції не розглянув клопотання ОСОБА_2 про проведення комплексної судової експертизи від 11 березня 2024 року (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Позивач не надав заяви на видачу готівки та первинних бухгалтерських документів, які підтверджували б фактичну видачу коштів первісним кредитором КС «КС Володар» та реальний розмір заборгованості. ОСОБА_2 заперечує отримання кредиту та стверджує, що підпис на видатковому касовому ордері на суму 5 729,17 грн йому не належить. Оригінал касового ордера позивач не надав. Доказів видачі і отримання позивачем коштів у розмірі 280 729,15 грн немає, як немає і доказів отримання 587 058,32 грн. У справі є лише ксерокопії касових ордерів щодо двох видач готівки з трьох. Кредитний договір не є підтвердженням видачі чи отримання кредиту.

КС «КС Володар» не набув статусу кредитора, оскільки він не виконав зобов`язання щодо надання кредиту, а тому у нього не виникло право на повернення коштів та отримання відсотків. Перехід права вимоги по всьому ланцюгу договорів також не міг відбутись, а тому позивач права вимоги до відповідача не набув.

Договір про відступлення права вимоги укладено із фізичною особою, яка не може надавати фінансові послуги.

Представник відповідача подавав клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, однак апеляційний суд клопотання проігнорував.

Скаржник вказує на недобросовісність у діях ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ТОВ «ФК Смарт Груп», КС «КС Володар», оскільки вони, використовуючи взаємозалежність і договірні зв`язки, діяли спільно для отримання вигоди і на шкоду правам ОСОБА_5 .

Крім того, 06 березня 2014 року укладено договір іпотеки, за яким передано належне ОСОБА_6 , нерухоме майно. На підставі цього договору оформлено і видано іпотекодержателю - КС «КС Володар» заставну АА № 000097, яку в подальшому передано ТОВ «ФК Смарт Груп».

03 грудня 2014 року ТОВ «ФК Смарт Груп» передало заставну ОСОБА_7 , в результаті чого відбувся перехід прав іпотекодержателя за іпотечним договором і основним зобов`язанням - кредитним договором. У квітні 2016 року за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на квартиру. За таких обставин ОСОБА_7 реалізував набуте на підставі заставної право звернути стягнення на нерухоме майно в позасудовому порядку, а тому стягнення позивачем заборгованості є неможливим відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку». У разі видачі заставної перехід прав іпотекодержателя за іпотечним договором та основним зобов`язанням може відбуватись тільки шляхом передачі заставної із вчиненням передавального напису.

ТОВ «ФК Смарт Груп» не мало права передавати право вимоги позивачу шляхом укладення договору про відступлення права вимоги, який укладений в простій письмовій формі.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою адвоката Мосюк М. М. як представника ОСОБА_1 у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою адвоката Климова О. Ю. як представника ОСОБА_2

26 грудня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2025 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

14 лютого 2014 року між КС «КС Володар» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ДЗ-1324.3 з відповідними додатковими договорами (№ 1 від 14 лютого 2014 року, № 2 від 28 лютого 2014 року, № 3 від 05 березня 2014 року, № 4 від 07 березня 2014 року), згідно з умовами якого він отримав кредит у розмірі 587 058,32 грн на строк, що не перевищує 60 місяців, до 14 лютого 2019 року, зі сплатою 25 відсотків річних за користування кредитними коштами.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 14 лютого 2014 року між КС «КС Володар» і ТОВ «Траєкторія» укладений договір поруки № 1324.3-п, згідно з яким, товариство зобов`язалося перед кредитором, у разі невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 14 лютого 2014 року № ДЗ - 1324.3, виконати зобов`язання позичальника, що виникли з кредитного договору, згідно з наданим кредитором розрахунком.

05 березня 2014 року на підставі додаткового договору № 2 до договору поруки № 1324.3-п від 14 лютого 2014 року сторони внесли зміни до пункту 1.1 договору поруки, виклавши його в новій редакції, зазначивши, що за цим договором поручитель зобов`язується перед кредитором, у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором № ДЗ-1324.3 від 14 лютого 2014 року в частині повернення суми отриманого позичальником за кредитним договором кредиту, що становить 587 058,32 грн, відсотків за користування - 25 % річних на суму залишку заборгованості по кредиту та сплати штрафних санкцій, виконати зобов`язання позичальника, що виникли з кредитного договору, згідно з наданим кредитором розрахунком (а. с.19, том 1).

01 жовтня 2014 року між КС «КС Володар» іТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» укладено договір поруки № 1-10/14 п, згідно з яким товариство зобов`язалося перед кредитором, у разі невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 14 лютого 2014 року № ДЗ-1324.3 виконати зобов`язання позичальника, що виникли з кредитного договору, згідно з наданим кредитором розрахунком.

Внаслідок невиконання ОСОБА_2 умов кредитного договору у нього утворилася заборгованість у розмірі 1 230 411,49 грн.

28 жовтня 2014 року ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» виконало зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором і сплатило КС «КС Володар» заборгованість у розмірі 1 230 411,49 грн.

02 грудня 2014 року між ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» і позивачем укладено договір про відступлення права вимоги № 02-1/12 за договором поруки від 01 жовтня 2014 року № 1-10/14п та кредитним договором від 14 лютого 2014 року № ДЗ-1324.3.

У пунктах 2.1, 2.2 сторони договору про відступлення права вимоги № 02-1/12 визначили, що договірна вартість права вимоги встановлюється цим договором у сумі 779 565, 61 грн. Новий кредитор зобов`язується протягом 20 (двадцяти) місяців з моменту укладення цього договору сплатити первісному кредиторові договірну вартість права вимоги, вказану в пункті 2.1 цього договору, шляхом внесення в касу первісного кредитора або безготівкового перерахування грошової суми на рахунок ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп».

Пунктом 3.1 договору передбачено, що первісний кредитор зобов`язаний відступити новому кредитору право вимоги згідно з умовами цього договору, надавши протягом трьох календарних днів з моменту підписання цього договору новому кредиторові два примірники акта приймання-передачі права вимоги, підписані первісним кредитором та скріплені його печаткою, і всі необхідні документи, які засвідчують дійсність права вимоги та інформацію, яка важлива для його здійснення.

Після укладення з первісним кредитором договору про відступлення права вимоги новий кредитор зобов`язаний повідомити позичальника про відступлення права вимоги за основним договором (підпункт 3.2.4 пункту 3.2 договору).

Згідно з пунктами 3.1.1, 3.1.2 пункту 3.1 зазначеного договору первісний кредитор зобов`язаний: відступити новому кредитору право вимоги згідно з умовами цього договору, надавши протягом трьох календарних днів з моменту підписання цього договору новому кредиторові два примірники акта приймання-передачі права вимоги, підписані первісним кредитором та скріплені печаткою останнього; передати новому кредитору одночасно з підписанням примірників акта приймання примірників акта приймання-передачі права вимоги всі документи, які засвідчують дійсність права вимоги, та інформацію, яка важлива для його здійснення.

Новий кредитор зобов`язаний прийняти від первісного кредитора право вимоги шляхом прийняття від нього двох належним чином оформлених примірників акта приймання-передачі права вимоги та повернення не пізніше наступного календарного дня одного примірника, підписаного новим кредитором і скріпленим печаткою останнього (підпункт 3.2.3. пункту 3.2 договору).

До позовної заяви ОСОБА_1 додав копію акта приймання-передачі до договору про відступлення права вимоги від 02 грудня 2014 року № 02-1/12, підписаного на підставі пунктів 3.1.2, 3.2.3 зазначеного договору, оригінал якого оглянуто судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 акта приймання-передачі до договору про відступлення права вимоги від 02 грудня 2014 року № 02-1/12 ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» передало ОСОБА_1 право вимоги, договірна вартість якого встановлена у сумі 779 565,61 грн, у грошовому зобов`язанні, яке виникло на підставі договору поруки від 01 жовтня 2014 року № 1-10/14п, укладеного між первісним кредитором і КС «КС Володар», на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 14 лютого 2014 року № ДЗ-1324.3, укладеним між КС «КС Володар» та ОСОБА_2 , та існують на дату укладення цього договору.

ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» передало ОСОБА_1 право вимоги одночасно з наданням документів, які засвідчують дійсність права вимоги, та інформації, яка важлива для його здійснення (пункт 2 акта приймання-передачі до договору про відступлення права вимоги від 02 грудня 2014 року).

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга адвоката Мосюк М. М. як представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга адвоката Климова О. Ю. як представника ОСОБА_2 підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно з частинами першою, третьою статті 553 ЦК України, частинами першої, другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини другої статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до частин першої, шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про іпотеку» заставна - це іпотечний цінний папір, який засвідчує безумовне право його власника на отримання від боржника виконання за основним зобов`язанням, за умови, що воно підлягає виконанню в грошовій формі, а в разі невиконання основного зобов`язання - право звернути стягнення на предмет іпотеки. Заставна оформлюється, якщо її видача передбачена іпотечним договором. Після державної реєстрації іпотеки оригінал заставної передається іпотекодержателю, якщо інший порядок передачі заставної не встановлено іпотечним договором.

Заставна може передаватися її власником будь-якій особі шляхом вчинення індосаменту. Наступний власник заставної набуває всі права іпотекодержателя (нового кредитора) за договором, яким обумовлене основне зобов`язання, та за іпотечним договором, на підставі якого була видана заставна, а права попереднього власника заставної як іпотекодержателя (первісного кредитора) припиняються.

Після видачі заставної виконання основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено лише на підставі вимоги власника заставної. Звернення стягнення на предмет іпотеки власником заставної здійснюється у порядку, встановленому розділом V цього Закону.

Відповідно до частин четвертої статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором та основним зобов`язанням не допускається у разі видачі заставної. Після видачі заставної перехід прав іпотекодержателя за іпотечним договором та основним зобов`язанням до іншої особи здійснюється шляхом передачі заставної у встановленому цим Законом порядку.

Відповідно до частини першої, четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням: встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу (підпункти а), в) пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України).

Проте, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, та рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції у мотивувальній частині своєї постанови не навів жодних мотивів стосовно доводів відповідача про укладення договору іпотеки, за яким передано належне ОСОБА_6 нерухоме майно, та видачі на підставі цього договору заставної, яка в подальшому була передана ОСОБА_7 , який у свою чергу реалізував набуте на підставі заставної право звернути стягнення на нерухоме майно в позасудовому порядку.

Крім того, з протоколу судового засідання від 28 вересня 2023 року відомо, що апеляційний суд частково задовольнив клопотання представника відповідача про витребування доказів. Водночас всупереч частини третьої статті 84 ЦПК України апеляційний суд відповідної ухвали не виніс і дій щодо витребування відповідних доказів не вчиняв.

З протоколу судового засідання від 27 листопада 2023 року відомо, що апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування у нотаріуса договорів іпотеки, заставної, купівлі-продажу заставної, додаткової угоди. Відхиляючи клопотання про витребування документів, апеляційний суд не зазначив обґрунтувань такої відмови, незважаючи на те, що ці документи мають істотне значення для повного і всебічного розгляду справи.

Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає, що висновок апеляційного суду про залишення без змін рішення суду першої інстанції є передчасним.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За встановлених обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу адвоката Мосюк М. М. як представника ОСОБА_1 слід задовольнити частково, касаційну скаргу адвоката Климова О. Ю. як представника ОСОБА_2 задовольнити, постанову апеляційного суду скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу адвоката Мосюк Мирослави Миколаївни як представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Касаційну скаргу адвоката Климова Олексія Юрійовича як представника ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов