Провадження № 2/752/1650/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.11.2025 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Чекулаєва С.О.,

за участі секретаря судового засідання Пастух З.Ф. Шевченко В.В.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у приміщенні суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання недійсним правочину про зміну договору найму квартири

За участю:

представника позивача - адвоката Лічмана Олександра Миколайовича

представника відповідача - адвоката Гумена Сергія Миколайовича

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2024 року ОСОБА_1 (надалі за текстом також - позивач), в інтересах якої діяв представник - адвокат Лічман Олександр Миколайович, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом також відповідач) в якому просив суд:

-визнати недійсним правочин про зміну договору найму квартири АДРЕСА_1 (площею 23,60 кв.м.) який відбувся за заявою квартиронаймача, ОСОБА_1 від 24.05.2019.

Стислий виклад позиції позивача

15.02.2005 позивач зареєстрував місце проживання своєї дружини - ОСОБА_3 в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в якій він проживав на підставі ордера на право користування квартирою.

З кінця 2005 року позивач та відповідач почали проживати окремо.

Починаючи з 2012 року, без дозволу відповідального квартиронаймача, яким був позивач, ОСОБА_2 змінила замки та двері у квартирі, чим позбавила позивача можливості там проживати.

Як стверджується у позовній заяві, 24.05.2019 ОСОБА_1 під впливом погроз із застосуванням насильства зі сторони співмешканця відповідача надав письмову згоду на зміну квартиронаймача щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 , визначивши новим квартиронаймачем ОСОБА_2 .

Позивач вказує, що після того, як відповідач почала погрожувати йому виселенням із вказаної вище квартири він був змушений спочатку звернутися із заявою про зняття дитини ОСОБА_2 з місця реєстрації, а потім до суду із цим позовом, в якому ОСОБА_1 просить визнати недійсним правочин про зміну договору найму квартири АДРЕСА_1 , який відбувся за його заявою від 24.05.2019 під впливом погроз та насильства.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач стверджує, що з 2006 року позивач не проживав в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки виїхав на постійне проживання до міста Біла Церква, у зв`язку з чим не сплачував комунальні послуги, в утриманні житла участі не брав, особистих речей в будинку не мав і взагалі ним не цікавився. Основні обов`язки наймача щодо утримання житла та сплати обов`язкових платежів виконувала відповідач.

Не маючи наміру подальшого проживання у вказаній вище квартирі позивач звернувся до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністратції про внесення змін щодо наймача квартири, призначивши наймачем приміщення ОСОБА_2 .

Відповідач також вказує, що жодних доказів, які підтверджували б написання позивачем заяви від 24.05.2019 про зміну квартиронаймача під впливом погроз та насильства надані не були, а тому такі твердження ОСОБА_1 є безпідставними.

Процесуальні дії у справі

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 28.11.2024 головуючим суддею у справі визначений суддя Голосіївського районного суду міста Києва Чекулаєв С.О.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 02.12.2024 відкрито провадження у справі, за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 06.03.2025.

06.03.2025 підготовче судове засідання у справі було відкладене на 24.06.2025

24.06.2025 у підготовчому судовому засіданні були виконані завдання підготовчого провадження передбачені цивільним процесуальним законодавством для початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 18.08.2025.

У судовому засіданні 18.08.2025 оголошено перерву до 29.10.2025.

У судовому засіданні 29.10.2025, після судових дебатів, суд, керуючись положеннями статті 244 ЦПК України, оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 07.11.2025.

Фактичні обставини встановлені судом

23.03.2002 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції в місті Києві видано Свідоцтво про шлюб, серії НОМЕР_1 .

Згідно Довідки КП «ЖЕО-111» з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 21.05.2008 №1641 за адресою: АДРЕСА_2 проживали дві особи, а саме ОСОБА_1 (наймач), дата прописки 16.05.1995 та ОСОБА_2 (дружина наймача), дата прописки 15.02.2005.

24.05.2019 ОСОБА_1 склав та подав до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» заяву про укладення договору найму на квартиру АДРЕСА_1 з його дружиною - ОСОБА_2 .

24.05.2019 ОСОБА_2 склала та подала до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» заяву про укладення договору найму двокімнатної квартири, житловою площею 23,60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно п.1.13. розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.08.2019 №547 «Про зміну договорів найму» був змінений договір найму ОСОБА_2 , яка з родиною з двох осіб (вона, чоловік, син) мешкає в двокімнатній ізольованій квартирі АДРЕСА_1 , житловою площею 23,60 кв.м., за згодою сторін (за заявою квартиронаймача, ОСОБА_1 від 24.05.2019).

22.10.2022 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22.10.2022 серія НОМЕР_2 .

Мотиви, з яких суд дійшов висновків та закон, яким керувався суд

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно зі статтею 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевогосамоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом (стаття 33 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно зі статтею 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до частини першої статті 58 Житлового кодексу України (далі ЖК України), на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер (частина друга статті 61 ЖК України).

Згідно статті 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Суд встановив, що ОСОБА_1 був квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 на підставі відповідного ордеру.

24.05.2019 ОСОБА_1 склав та подав до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» заяву про укладення договору найму на квартиру АДРЕСА_1 з його дружиною - ОСОБА_2 , яка вселилася у вказану квартиру ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно Довідки КП «ЖЕО-111» з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 21.05.2008 №1641 за адресою: АДРЕСА_2 проживали дві особи, а саме ОСОБА_1 (наймач), дата прописки 16.05.1995 та ОСОБА_2 (дружина наймача), дата прописки 15.02.2005.

Позивач просить суд визнати недійсним правочин про зміну договору найму квартири АДРЕСА_1 (площею 23,60 кв.м.) який відбувся за заявою квартиронаймача, ОСОБА_1 від 24.05.2019.

В обгрунтування позовної вимоги ОСОБА_1 вказує, що надання згоди на зміну квартиронаймача на ОСОБА_2 відбулося не з власної волі позивача, а лише в наслідок погроз із застосуванням до позивача насильства зі сторони співмешканця відповідача - ОСОБА_4 .

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Недотримання цієї вимоги в момент вчинення правочину за змістом частини першої статті 215 ЦК України є підставою його недійсності.

Окрім того, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним (ч.1 ст.231 ЦК України).

Згідно з пунктом 21 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях.

Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна.

Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Таким чином, для визнання правочину недійсним позивач має довести наступні обставини: 1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

Суд звертає увагу, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина друга статті13 ЦПК України).

Частинами першою-другою статті 76 ЦПК України передбачено ,що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви (частина друга статті 83 ЦПК України). Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинахдругійтатретійстатті 83 цього Кодексу (частина перша статті 84 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина першастатті 81 ЦПК України).

У справі що розглядається, єдиним доказом здійснення на позивача психологічного тиску є показання свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які в залі судового засідання повідомили суд, що між позивачем та ОСОБА_4 відбувався конфлік і останній висловлював погрози на адресу позивача, вимагав віддати квартиру відповідачу.

Суд звертає увагу, що окрім показів вказаних вище свідків, матеріали справи не містять жодних інших доказів існування зазначених обставин, зокрема, позивач не звертався до правоохоронних органів.

Суд також зазначає, що для визнання правочину недійсним як такого, що вчинено під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного чи психологічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину. Під насильством слід розуміти заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Насильство породжує страх настання невигідних наслідків. На відміну від насильства, погроза полягає в здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце при наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли з обставин, які мали місце на момент його вчинення, випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

Ні показання свідків, ні інші матеріали справи не свідчать, що саме 24.05.2019 до позивача була застосована будь-яка з форм насильства (психічного, економічного або фізичного, що зумовило написання ОСОБА_1 заяви до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про укладення договору найму на квартиру АДРЕСА_1 з його дружиною - ОСОБА_2 .

Окрім того, суд звертає увагу, що після зміни квартиронаймача, позивач та відповідач продовжили перебувати у зареєстрованому шлюбі до жовтня 2022 року та жодних заяв з приводу вчинення насильства до позивача зі сторони відповідача або третіх осіб не подавалося.

При вирішенні спору суд враховує, що позивач звернувся із оспоренням вчиненого ним 24.05.2019 правочину лише у листопаді 2024 року, що на переконання суду свідчить проте, що заява на ім`я керівника КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» була складена позивачем із власної волі, без будь-якого примусу або тиску, який з об`єктивних причин не міг продовжуватися більше п`яти років і перешкоджати ОСОБА_1 звернутися до суду із відповідним позовом раніше.

Така поведінка позивача, на думку суду свідчить, не про здійснення на нього фізичного або психологічного тиску в момент вчинення оспорюваного правочину, а про спробу позивача позбавити свою колишню дружину житла та/або самому набути право власності на таке житло після розірвання шлюбу.

Таким чином, суд констатує, що позивач не довів за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів факту застосування 24.05.2019 до нього фізичного чи психічного тиску з боку відповідача чи з боку третьої особи; вчинення оспорюваного правочину проти справжньої волі позивача та наявність причинного зв`язку між фізичним або психічним тиском і вчиненням позивачем правочину, який оспорюється.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину про зміну договору найму квартири, у зв`язку із недоведенням позивачем факту вчинення такого правочину без вільного волевиявлення та під впливом насильства.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд відмовив у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями: 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину про зміну договору найму квартири - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.О. Чекулаєв