Провадження № 2-ві/643/15/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Замікули Б.С.,

за участю секретаря судового засідання Каратаєвої Я.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Салтівського районного суду міста Харкова Тимош Олени Михайлівни у цивільній справі № 643/12128/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 душ ОСОБА_3 , за участю третьої особи ОСОБА_4 , про визнання дій протиправними, стягнення моральної та матеріальної шкоди,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Салтівського районного суду міста Харкова (суддя Тимош О.М.) перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 душ ОСОБА_3 , за участю третьої особи ОСОБА_4 , про визнання дій протиправними, стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Позивач 24.12.2025 подав до суду заяву про відвід судді Тимош О.М. від розгляду вказаної справи, яка ухвалою суду від 24.12.2025 визнана необґрунтованою.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями заява про відвід передана на розгляд судді Салтівського районного суду міста Харкова Замікулі Б.С.

Згідно з ч. 7 ст. 40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Як визначено ч. 8 ст. 40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Оскільки позивач ґрунтовно виклав свої доводи письмово (на 27 арк.), суд вважає за можливе розглянути питання про відвід судді Тимош О.М. без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що судове засідання проводилося без повідомлення та участі учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, перевіривши доводи заяви про відвід судді та матеріали справи у тій частині, що необхідні для вирішення заяви по суті, встановив таке.

Узагальнено доводи позивача про упередженість судді Тимош О.М. та наявність підстав для її відводу зводяться до такого: дискримінація з боку судді та прояви надмірного формалізму під час розгляду справи; нероз`яснення позивачеві його прав та обов`язків; прийняття до розгляду процесуальних документів за відсутності доказів їх відправки іншим учасникам справи; прийняття заяви про витребування доказів без сплати судового збору; порушенні строків розгляду справи.

Крім того, заява про відвід судді містить доводи та міркування позивача по суті спору, які, на його думку, залишаються поза увагою судді під час розгляду справи.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви та наявності підстав для її задоволення суд враховує наступне.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі - Конвенція) закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участі у конкретній справі. Відвід судді в цивільному процесі як правова категорія - це висловлена в письмовій формі недовіра судді на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі внаслідок виявлення будь-якої особистої прихильності чи упередженості, заявлена учасником розгляду конкретної справи.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети п. 1 ст. 6 Конвенції має встановлюватися згідно з: «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Тим часом вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 24.05.1989 у «Справі Гаусшильдта» зазначив, що найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, заява № 11/1987/134/188, § 48).

Наявність безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24.05.1989 у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46). Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Твердження позивача про прояви дискримінації з боку судді та надмірного формалізму під час розгляду справи не конкретизовані та мають суб`єктивний характер, а відтак, не можуть бути підставою для відводу судді. Так само позивачем не обґрунтовано, в чому саме полягає нероз`яснення суддею Тимош О.М. прав та обов`язків позивача, з огляду на те, що позивач під час розгляду справи активно користується наданими йому правами, подаючи до суду процесуальні документи, зокрема, заяву про відвід, та висловлює свою позицію по суті спору.

Посилання позивача, що суддею при розгляді справи приймались до розгляду процесуальні документи за відсутності доказів їх відправки іншим учасникам справи, а також приймалась заява про витребування доказів без сплати судового збору, то зазначені доводи свідчать про незгоду позивача із прийнятими суддею процесуальними рішеннями, оцінку яким може бути надано на стадії апеляційного оскарження судового рішення, ухваленого за результатами вирішення спору по суті.

Щодо доводів позивача про порушення суддею строку розгляду цивільної справи, то суд зауважує, що сам по собі факт тривалого розгляду справи не може свідчити про небезсторонність судді, оскільки суддею Тимош О.М. у процесуально визначеному порядку вчиняються дії для розгляду цієї справи, проте інколи, з незалежних від суду обставин, такі дії можуть бути триваючими у часі.

В частині доводів та міркувань позивача по суті спору, які викладені у заяві про відвід, то суд не вбачає підстав для їх аналізу та оцінки, оскільки це виходить за межі розгляду заяви про відвід.

Відтак, заявляючи про відвід судді, позивач не навів очевидних фактів, з яких би вбачалося, що суддя Тимош О.М. прямо чи побічно заінтересована у результаті розгляду цієї справи, поза тим поведінка судді не дає об`єктивних підстав вважати, що вона не є безсторонньою або що їй бракує неупередженості.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що доводи позивача про наявність підстав для відводу судді Тимош О.М. є необґрунтованими, а заява про відвід не містить даних про наявність обставин, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Крім цього, враховуючи положення ст. 36 ЦПК України, суд зауважує, що не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами. Задоволення заяви про відвід судді повинно обґрунтовуватися посиланням на обставини, про які йдеться в ст. 36 ЦПК України, із зазначенням та поданням доказів, які їх підтверджують.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволені заяви позивача про відвід судді Тимош О.М..

Згідно ч. 11 ст. 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 36 - 40, 258, 260 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Салтівського районного суду міста Харкова Тимош Олени Михайлівни від розгляду цивільної справи № 643/12128/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 душ ОСОБА_3 , за участю третьої особи ОСОБА_4 , про визнання дій протиправними, стягнення моральної та матеріальної шкоди - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Борис ЗАМІКУЛА