ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 758/14277/23

провадження № 61-8166св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області - Паталахи Катерини Володимирівни на рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 квітня 2024 року в складі судді ЗахарчукС. С. та постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року в складі колегії суддів Гаращенка Д. Р., Євграфової Є. П., Ратнікової В. М.

у справі за заявою Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області про розкриття Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Акордбанк» інформації, яка містить банківську таємницю, щодо фізичної особи - ОСОБА_1 та

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви

У листопаді 2023 року Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області (далі - ГУ ДПС у Запорізькій області) звернулося до суду з вказаною заявою, в якій просило розкрити інформацію, що становить банківську таємницю, щодо ОСОБА_1 , а саме про обсяг та рух коштів за розрахунковим рахунком № НОМЕР_1 з дати відкриття рахунку 16 грудня 2021 року до 28 квітня 2022 року та за розрахунковим рахунком НОМЕР_2 з дати відкриття рахунку 17 грудня 2021 року до 28 квітня 2022 року в розрізі контрагентів з наданням дати проведення операцій, суми платежів, призначення платежів, найменування, кодів ЄДРПОУ.

В обґрунтування заяви зазначено, що до управління надійшла інформація про те, що ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність, що відповідно до підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу (далі - ПК) України є підставою для проведення документальної позапланової перевірки. На підставі наказу ГУ ДПС у Запорізькій області від 17 липня 2023 року № 1277-п та направлення від 21 липня 2023 року з цієї дати повинна розпочатись документальна позапланова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_1 . З направленням на проведення документальної позапланової виїзної перевірки ОСОБА_1 ознайомлено під особистий підпис 21 липня 2023 року та вручено запит про надання інформації та документального підтвердження.

ОСОБА_1 було надано лист від 25 липня 2023 року про втрату первинних документів фінансово-господарської діяльності. Наказом від 26 липня 2023 року перенесено проведення документальної позапланової виїзної перевірки до дати відновлення втрачених документів, але не пізніше 23 жовтня 2023 року. Наказом від 23 жовтня 2023 року № 1847-п було продовжено терміни проведення документальної позапланової перевірки на 2 робочі дні, починаючи з 25 жовтня 2023 року. З направленням на проведення документальної позапланової перевірки від 23 жовтня 2023 року № 2552 ознайомлено ОСОБА_1 під особистий підпис. Станом на дату поновлення перевірки ОСОБА_1 не було надано документів, перелік яких зазначено у запиті ГУ ДПС у Запорізькій області.

Згідно з інформаційними даними АІС «Податковий блок» ФОП ОСОБА_1 для проведення розрахункових операцій використовував банківські рахунки в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Акордбанк» (далі - ПАТ «КБ «Акордбанк»).

Враховуючи той факт, що ГУ ДПС у Запорізькій області неможливо розпочати проведення документальної позапланової виїзної перевірки, з метою здійснення контролю за додержанням податкового, валютного та іншого законодавства, виникла необхідність у розкритті банківської таємниці про обсяг та обіг коштів з зазначенням контрагентів за розрахунковими рахунками підприємця.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

30 квітня 2024 року рішенням Подільського районного суду м. Києва в задоволенні заяви ГУ ДПС у Запорізькій області відмовлено.

07 травня 2025 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ГУ ДПС у Запорізькій області залишено без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 квітня 2024 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що ГУ ДПС у Запорізькій області не надало суду жодних доказів щодо проведення в установленому порядку перевірки з питань дотримання платника податків фізичної особи податкового законодавства та/або неможливості вчинення дій відповідно до способів реагування, передбачених законом, а також не довело існування обставин, за яких перевірки є неможливими або є інша об`єктивна потреба в розкритті такої таємниці. Матеріали справи не містять доказів того, що ФОП ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом від 23 жовтня 2023 року № 1847-п. Не надано таких доказів й до суду апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що контролюючий орган просив суд розкрити банківську таємницю в зв`язку з недостатньою кількістю інформації для проведення позапланової документальної перевірки, суд апеляційної інстанції відхилив, пославшись на те, що ГУ ДПС у Запорізькій області документально не підтверджено того, що ним здійснено всі заходи досудового отримання інформації, що містить банківську таємницю, та не додано до заяви документального підтвердження обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

30 червня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ГУ ДПС у Запорізькій області - Паталаха К. В. через систему «Електронний суд» та 10 липня 2025 року касаційна скарга з доповненнями на рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ГУ ДПС у Запорізькій області задовольнити в повному обсязі.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що необхідно відступити від висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 18 лютого 2020 року в справі № 761/4673/19, від 21 квітня 2022 року в справі № 761/8629/19, від 19 травня 2022 року в справі№ 386/17441/21, від 08 червня 2022 року в справі № 686/17998/21, від 27 червня 2022 року в справі № 686/17906/2, від 21 липня 2022 року в справі № 686/17914/21.

Наказ від 23 жовтня 2023 року № 1847-п щодо продовження терміну проведення документальної позапланової перевірки платник податків не оскаржував, хоча ознайомлений з його змістом. Управлінням неможливо розпочати проведення документальної позапланової виїзної перевірки з метою здійснення контролю за додержанням податкового, валютного та іншого законодавства, тому виникла необхідність у розкритті банківської таємниці про обсяг та обіг коштів з зазначенням контрагентів за розрахунковими рахунками підприємця.

Позиція інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На підставі наказу ГУ ДПС у Запорізькій області від 17 липня 2023 року № 1277-п та направлення від 21 липня 2023 року з цієї дати мала розпочатись документальна позапланова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 .

З направленням на проведення документальної позапланової виїзної перевірки ОСОБА_1 ознайомлено під особистий підпис 21 липня 2023 року та вручено запит про надання інформації та документального підтвердження.

ОСОБА_1 було надано лист від 25 липня 2023 року про втрату первинних документів фінансово-господарської діяльності.

Наказом ГУ ДПС у Запорізькій області від 26 липня 2023 року перенесено проведення документальної позапланової виїзної перевірки до дати відновлення втрачених документів, але не пізніше 23 жовтня 2023 року.

Наказом від 23 жовтня 2023 року № 1847-п продовжено терміни проведення документальної позапланової перевірки на 2 робочі дні, починаючи з 25 жовтня 2023 року.

Позиція Верховного Суду

Касаційне провадження в справі відкрито з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщоскаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1076 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

У статті 348 ЦПК України зазначено, що у заяві до суду про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи має бути зазначено, зокрема, обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено.

У статті 60 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон № 2121-ІІІ) зазначено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України.

Пунктом 2 частини першої статті 62 Закону № 2121-ІІІ передбачено, що інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема, за рішенням суду.

Підставою для розкриття інформації, яка містить банківську таємницю,

є необхідність проведення перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів до державного бюджету суб`єктом господарської діяльності.

Своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплата податків та зборів (обов`язкових платежів) здійснюється шляхом проведення органами державної податкової служби планових і позапланових виїзних перевірок, підстави та порядок яких визначені законом.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).

Відповідно до підпунктів 20.1.4, 20.1.5 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; отримувати безоплатно від платників податків, а також від Національного банку України, банків, інших фінансових установ, небанківських надавачів платіжних послуг, емітентів електронних грошей довідки у порядку та на підставах, визначених цим Кодексом, з урахуванням законів, що визначають порядок розкриття зазначеними особами інформації, що містить банківську таємницю, таємницю надавача платіжних послуг, а на підставі рішення суду- інформацію про обсяг та обіг коштів/електронних грошей на рахунках у банку/небанківському надавачу платіжних послуг, електронних гаманцях, у тому числі про ненадходження в установлені строки валютної виручки від суб`єктів господарювання, інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Саме собою неподання у встановлений строк податкової декларації або їх розрахунків, необхідність перевірки достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених ПК України податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства тощо є підставою для ініціювання органами державної податкової служби перевірок, згідно з процедурою, визначеною главою 8 ПК України. У цьому випадку розкриття банківської таємниці можливе в разі доведення органом державної податкової служби обставин, за яких проведення перевірки є неможливим або є інша об`єктивна потреба в розкритті такої таємниці.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

У підпунктах 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України зазначено,

що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

У пункті 73.3 статті 73 ПК України зазначено, що контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Відповідно до підпунктів 78.1.7, 78.4 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків. Про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Отже, виключним випадком, коли у податкового органу виникає право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків без вручення у порядку, визначеному статтею 42 ПК України, копії відповідного наказу, є отримання інформації, що свідчить про ведення нерезидентом господарської діяльності через постійне представництво на території України, відповідно до вимог підпункту 14.1.193 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, без взяття на податковий облік (підпункт 78.1.22 пункту 78.1 статті 78 ПК України).

Верховний Суд зауважує, що підставою для задоволення заяви про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, мають бути обґрунтовані посилання заявника на неможливість вчинення ним дій відповідно до способів реагування, передбачених зазначеними законами (зокрема, це можуть бути обґрунтовані посилання з поданням відповідних доказів про те, що особа, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, не знаходиться за місцем своєї реєстрації; підтверджена неможливість вручення повідомлення з копією наказу про проведення документальної перевірки тощо).

Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 13 червня 2025 рокув справі № 758/2238/18.

Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що ГУ ДПС у Запорізькій області не надало жодного належного та допустимого доказу неможливості вчинення ним дій відповідно до способів реагування, передбачених законом, а також не довело існування обставин, за яких перевірки є неможливими або є інша об`єктивна потреба в розкритті банківської таємниці.

Відповідно до пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Пунктом 42.2 статті 42 ПК України встановлено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Положеннями пунктів 79.1, 79.2 статті 79 ПК України передбачено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом. Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

У постанові Верховного Суду від 28 травня 2025 року в справі № 640/4422/19 зазначено, що законодавством встановлений обов`язок контролюючого органу повідомити платника податків про дату початку та місце проведення перевірки, а платнику, в свою чергу, гарантується право оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього. Реалізація такого права за відсутності обов`язку у контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення була б неможливою. Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України щодо пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, направлення на проведення перевірки та копії наказу про проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Матеріали справи не містять доказів того, що ФОП ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом від 23жовтня 2023 року № 1847-п.

Тобто податковий орган не позбавлений можливості провести документальну позапланову перевірку ФОП ОСОБА_1 у встановленому ПК України порядку й отримати необхідну для виконання покладених на контролюючі органи функцій інформацію (документи) безпосередньо від платника податків.

Встановивши, що заявник як контролюючий орган, не довів існування обставин, за яких перевірка була неможливою або існувала інша об`єктивна потреба у розкритті інформації, що містить банківську таємницю, колегія суддів вважає, що суди обґрунтовано виснували про відсутність підстав для задоволення заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що необхідно відступити від висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 18 лютого 2020 року в справі № 761/4673/19, від 21 квітня 2022 року в справі № 761/8629/19, від 19 травня 2022 року в справі№ 386/17441/21, від 08 червня 2022 року в справі № 686/17998/21, від 27 червня 2022 року в справі № 686/17906/2, від 21 липня 2022 року в справі № 686/17914/21.

У наведених постановах Верховного Суду, якими керувалися суди під час розгляду справи, зазначено, що підставою звернення до суду, зокрема, органу державної податкової служби із заявою про розкриття банківської таємниці, є дії порушника податкового законодавства і стосовно таких дій для цих органів відповідними спеціальними законами передбачений спосіб реагування, то суд не має підстав для задоволення заяви. Винятком є обґрунтовані посилання заявника на неможливість вчинення ним дій відповідно до способів реагування, передбачених зазначеними законами. Зокрема, це можуть бути обґрунтовані посилання з поданням відповідних доказів про те, що особа, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, не знаходиться за місцем своєї реєстрації; підтверджена неможливість вручення повідомлення з копією наказу про проведення документальної перевірки тощо. Розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, в межах цивільної справи можливе лише щодо юридичної або фізичної особи, стосовно якої вимагається розкриття інформації, а не її контрагентів.

У випадку посилання на пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження, останньому необхідно зазначити конкретну норму права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити та вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу.

Відкриття касаційного провадження на цій підставі можливе у тому випадку, коли скаржник доведе, що висновок, який викладений у постанові Верховного Суду, не відповідає правильному тлумаченню і застосуванню конкретної норми. Обов`язковою умовою для цього є подібність умов її застосування з огляду на конкретні обставини справи та позиції сторін у справі. Тобто, висновок, який викладено у постанові Верховного Суду, і висновок, який, на переконання заявника, має бути здійснений за результатами відступу від правової позиції, повинен стосуватися одних і тих самих норм права (їх сукупності) в ідентичних редакціях.

Відступаючи від висновку щодо застосування юридичної норми, суд може шляхом буквального, звужувального чи розширювального тлумачення відповідної норми або повністю відмовитися від її висновку на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши належні способи тлумачення юридичних норм. Отже, має існувати необхідність відступу і така необхідність має виникати з певних визначених об`єктивних причин, такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані, також відступ від правової позиції повинен мати тільки вагомі підстави, реальне підґрунтя, суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих неузгодженостей (помилок), що мають фундаментальне значення для судової системи.

Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.

У контексті наведеного Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року в справі № 823/2042/16).

Тобто у касаційній скарзі заявник має зазначити, що існуючий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах потребує видозміни, від нього слід відмовитися або ж уточнити, модифікувати певним чином з урахуванням конкретних обставин його справи.

Суд наголошує, що положення пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України передбачають можливість оскарження судових рішень в касаційному порядку у разі, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Тому лише загальні посилання на необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

ГУ ДПС у Запорізькій областіузагалі не наведено обґрунтування необхідності відступлення від правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2020 року в справі № 761/4673/19, від 21 квітня 2022 року в справі № 761/8629/19, від 19 травня 2022 року в справі№ 386/17441/21, від 08 червня 2022 року в справі № 686/17998/21, від 27 червня 2022 року в справі № 686/17906/2, від 21 липня 2022 року в справі № 686/17914/21 та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

З огляду на це колегія суддів уважає необґрунтованими посилання заявника на пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) сформульовано правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Верховний Суд є судом права, а не судом факту, позбавлений можливості самостійно встановлювати обставини справи, не встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, а також досліджувати докази справи, змінюючи їх оцінку відповідно до статті 400 ЦПК України.

Інші доводи касаційної скарги є необґрунтованими та не впливають на висновки судів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за наслідками касаційного перегляду справи судові рішення залишаються без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області - Паталахи Катерини Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська