Ухвала

Іменем України

22 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 757/35518/25

провадження № 61-15089ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів.

Печерський районний суд м. Києва ухвалою від 05 серпня 2025 року відкрив провадження у справі та призначив розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні та витребування майна.

Печерський районний суд м. Києва ухвалою від 21 жовтня 2025 року відмовив у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Київський апеляційний суд ухвалою від 07 листопада 2025 року витребував із Печерського районного суду м. Києва виділені матеріали цивільної справи № 757/35518/25-ц за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні та витребування майна.

У листопаді 2025 року адвокат Дзявун Ю. С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала до апеляційного суду заяву, в якій просила виправити в ухвалі Київського апеляційного суду від 07 листопада 2025 року допущені в резолютивній частині описки, а саме: зазначити в першому абзаці резолютивної частини ухвали «Витребувати з Печерського районного суду м. Києва матеріали цивільної справи № 757/35518/25-ц…» замість «Витребувати з Печерського районного суду м. Києва виділені матеріали цивільної справи № 757/35518/25-ц…».

Заяву представник заявника мотивувала тим, що статтею 353 ЦПК України встановлено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду, до якого, зокрема, включено ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п. 6).

Відповідно до пункту 15.10 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у разі подання апеляційної скарги на ухвали суду першої інстанції, передбачені пунктами 1, 6-9, 11, 14-16, 20, 22, 23, 37-39 частини першої статті 353 цього Кодексу (крім ухвал про відмову у прийнятті або повернення зустрічного позову, про відмову у прийнятті або повернення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ухвал про зупинення провадження у справі, які подані з пропуском строку на їх оскарження), чи подання касаційної скарги на ухвали суду апеляційної інстанції (крім ухвал щодо забезпечення позову, зміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, ухвал про зупинення провадження у справі, які подані з пропуском строку на їх оскарження, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремих ухвал) - до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються всі матеріали. В інших випадках - до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги. У разі необхідності суд апеляційної або касаційної інстанції може витребувати також копії інших матеріалів справи.

Згідно із пунктом 15.11 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України подання апеляційних або касаційних скарг на ухвали суду першої або апеляційної інстанції не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом, крім випадків, коли до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються всі матеріали справи. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Вказує, що за приписами пункту 15.12 Перехідних положень ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі до перегляду ухвали у справі в порядку апеляційного чи касаційного провадження, якщо відповідно до підпункту 15.10 цього підпункту до суду апеляційної чи касаційної інстанції направляються всі матеріали справи. Таким чином, положеннями ЦПК України передбачено, що ухвала про відмову у прийнятті та повернення зустрічного позову може бути оскаржена окремо від рішення суду. За загальним правилом, при оскарженні такої ухвали витребуванню підлягають усі матеріали справи. Виключенням із цього правила є подання апеляційної скарги з пропуском строку апеляційного оскарження.

Звертає увагу суду на те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2025 року подана в межах строків апеляційного оскарження, тобто протягом 15 днів з дня отримання (24 жовтня 2025 року) представником повного тексту ухвали.

Вважає, що з урахуванням п.п. 15.10-15.12 Перехідних положень ЦПК України, до апеляційного суду мають бути витребувані усі матеріали справи.

Київський апеляційний суд ухвалою від25 листопада 2025 року у задоволенні заяви адвоката Дзявун Ю. С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про виправлення описки в ухвалі Київського апеляційного суду від 07 листопада 2025 року відмовив.

01 грудня 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити питання про виправлення описки, допущеної в ухвалі Київського апеляційного суду від 07 листопада 2025 року для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема, ухвали суду апеляційної інстанції про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у внесенні виправлень у рішення не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Відповідно до вимог статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала.

Наведена норма передбачає можливість після ухвалення судового рішення у справі усунути в ньому помилки технічного (неюридичного) характеру - описки та очевидні арифметичні помилки.

У розумінні процесуального закону описка - це зроблена судом механічна граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках, одрук тощо). Не вважається опискою помилка, яка не викривляє зміст рішення, тобто неправильне розташування розділових знаків, неправильні відмінки слів, застосування росіянізмів та діалектизмів тощо.

Опискою необхідно вважати помилку, що порушує правила граматики, синтаксису, пунктуації, нумерації, що мають вплив на зміст судового рішення та його виконання.

Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо.

Такий висновок щодо застосування інституту виправлення описок і очевидних арифметичних помилок у судовому рішенні викладено в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 904/10956/16, від 11 січня 2022 року у справі № 921/730/13-г/3, від 23 березня 2023 року у справі № 990/106/22, від 26 квітня 2023 року у справі № 522/22473/15-ц та від 09 травня 2023 року у справі № 522/22473/15-ц.

Вирішуючи питання про виправлення описок (очевидних арифметичних помилок), допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення незалежно від його юридичного значення чи зовнішнього оцінного сприйняття (розуміння). Суд лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номера і дати документа, найменування сторін, прізвища, імені, по батькові особи, займаної посади тощо) або виправляє помилки, що мають технічний характер (тобто виникли при виготовленні тексту судового рішення), які водночас впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності. Отже, виправлення допущених у судовому рішенні описок, арифметичних чи технічних помилок допускається, якщо при цьому не зачіпається суть ухваленого судом рішення (див. п. 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2024 року у справі № 990/162/23.

Встановивши, що в заяві про виправлення описки представник заявника вказує на необхідність зміни змісту резолютивної частини ухвали від 07 листопада 2025 року в частині обсягу матеріалів, що підлягають витребуванню з «виділених матеріалів» на «матеріали справи», посилаючись на норми процесуального права, які регулюють порядок формування справ для направлення до суду апеляційної інстанції, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви.

Верховний Суд погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, оскільки заміна словосполучення «виділені матеріали» на «матеріали справи» у резолютивній частині ухвали апеляційного суду, про зміну якого просить заявник у заяві про виправлення описки, не є за своєю суттю опискою. У зв`язку з цим у суду апеляційної інстанції були відсутні підстави для виправлення описки, відповідно до статті 269 ЦПК України.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду, правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про зупинення розгляду справи за позовом ОСОБА_4 , яка перебуває у провадженні Печерського районного суду м. Києва.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов