Справа № 583/4220/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Семенової О.С.,

з участю секретаря

судового засідання Гайдейчук К.В.,

учасників цивільної справи:

відповідачки ОСОБА_1 ,

представника відповідача Єфіменко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін в залі судових засідань в м. Охтирка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

УСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Кошельок» через свого представника Гурського Г.Ю. 16 вересня 2025 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 16359,50 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що 05 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ Кошельок» було укладено договір № -537075 за допомогою веб-сайту (https://koshelok.ua/), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Кошельок»», в рамках якої реалізується технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Зазначений кредитний договір, як вбачається з його змісту, разом із правилами надання кредитів (надалі Правила) складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та за якими позичальник був попередньо ознайомлений. У відповідності до норм ч. 1 ст.13 ЗУ «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створено згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На виконання зазначених вимог, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор - 7070, для підписання кредитного договору № -537075 від 05 грудня 2021 року.

Відповідно до умов Кредитного Договору, ТОВ «Кошельок» взяло на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: - сума кредиту, становить 5000,00 грн. (п. 1.1. договору, р. 3., паспорту кредиту); - початковий строк кредитування, становить 21 день, ( п. 2.1. договору, р. 3., р. 4 паспорту кредиту, п. 1. графіку розрахунків); - дисконтна відсоткова ставка, становить 1,39% на добу за початковий строк кредитування (Лояльний період) визначений п. 3.6., п. 3.7. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 1. п. 2. графіку розрахунків); базова процентна ставка, становить 2,2 % на добу за продовжений строк користування кредитом визначений п. 3,5, 3.6., п. 3.7., 3,8 договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 4. графіку розрахунків

Кредитодавець, виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору та перерахував грошові кошти на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 .

Згідно п. 3.6. та п. 3.7. кредитного договору, строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 26 грудня 2021 року до 25 березня 2022 року, за ставкою 2,2% на добу. Та на момент подання даної позовної заяви у позичальника виникла заборгованість по сплаті кредиту та відсотків за користування позикою у розмірі 16359,50 грн, яка складається із заборгованості за сумою кредиту 5000,00 грн, заборгованості за відсотками за користування позикою 11359,50 грн. З боку відповідача по відношенню до ТОВ «Кошельок» має місце свідомо порушення зобов`язання визначеного в кредитному договорі, що відповідно до ст.611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановленні Кредитним договором та законом.

Також вказує, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договорами не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «Кошельок», у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вказана позовна заява містить відомості про те, що документ сформовано в системі «Електронний суд».

27 листопада 2025 року від представника відповідачки, адвоката Єфіменко Л.І., надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнали частково в розмірі 6459,50 грн, не заперечують факт укладання договору, отримання кредитних коштів на рахунок відповідачки. Заперечують щодо нарахованих відсотків та строку кредиту Відповідно до умов Договору, строк кредитування становить 21 день, отже дата повернення кредиту, мотивуючи тим, що 25 грудня 2021 року, що також підтверджено у графіку розрахунків, що є Додатком № 1 до договору. Пунктом 3.6 кредитного договору сторони погодили, факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користуваня кредитом є відкладальною обставиною в розумінні 212 статті ЦК, що має наслідком подовження строку користування кредитом за певних умов, визначених п.3.7 та п.3.8 Договору. Пунктом 3.7 Договору передбачено, що зобов?язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення Лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного періоду. Згідно з п.3.8 Договору з наступного для після закінчення лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 803% , що становить 2.2% в день від суми кредиту за кожен день користування ним. Водночас, відповідно до п.2.2 Договору сторони погодили, що встановлений в п.2.1 Договору строк Лояльного періоду може бути продовжений позичальником шляхом оплати ним протягом Лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом. Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, відповідач (позичальник) у справі жодних коштів кредитодавцю , в т.ч. нарахованих відсотків, в період дії Лояльного періоду, не сплачувала та не вчиняла інші дії, передбачені п.2.2 договору, які б свідчили про продовження кредитних правовідносин з кредитодавцем. Як уже зазначалося, п.2.1 договору та паспортом кредиту сторони погодили, що кредит надається строком на 21 день, початком якого є дата підписання договору, а закінченням с дата зарахування коштів на поточний рахунок Кредитодавця. Пунктом 2.3 Договору позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п.2.1 цього Договору. Сума отриманого кредиту становить 5000.00гривень. Строк дії Договору - 21 день. Відсотки за користування кредитом становлять 1.39% на добу. Розмір відсотків погоджено сторонами у графіку розрахунків, який є додатком № 1 до договору. Отже, ОСОБА_1 мала повернути кредит не пізніше 25 грудня 2021 року. Позивачем у справі не надано до позовної заяви доказів продовження позичальником лояльного періоду та сплати позичальником нарахованих відсотків, а отже відсотки. нараховані позивачем за користування кредиту поза межами строку дії кредиту, передбаченого договором, не підлягають до стягнення. В даному випадку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Таким чином, починаючи з 26 грудня 2021 року у ТОВ "Кошельок", як у кредитодавця, відсутнє право нараховувати проценти за кредитним договором /а.с. 64-67/.

08 грудня 2025 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення, які прийняті судом та враховані під час виготовлення цього рішення /а.с. 68-73/.

Представник позивача в судове засідання не прибув, в позовній заяві просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи /а.с. 5/.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково з мотивів викладених у відзиві, також просили зменшити витрати на професійну допомогу.

Згідно із ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 05 грудня 2021 року між ТОВ «Кошельок» та ОСОБА_1 укладено договір № -537075 про надання кредиту з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» /а.с.11 зворот -16/.

За умовами п. 1.1 Договору ТОВ «Кошельок» надав позичальнику грошові кошти в розмірі 5000,00 гривень на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів.

У Договорі визначено тип кредиту - споживчий; сума кредиту, становить 5000,00 грн. (п. 1.1. договору, р. 3., паспорту кредиту); початковий строк кредитування становить 21 днів ( п. 2.1. договору, р. 3., р. 4 паспорту кредиту, п. 1. графіку розрахунків); відсоткова ставка становить 1,39 % на добу за початковий строк кредитування, визначений п. 1.3.2., п. 3.6., п. 3.7. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 1. п. 2. Графіку розрахунків), базова процентна ставка становить 2,2 % на добу за продовжений строк користування кредитом, визначений п. п. 1.3.3, 3.6., 3.7., 3,8 договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 4. графіку розрахунків.

Зі змісту Договору вбачається, що між сторонами узгоджений графік повернення кредиту /а.с.14/.

Умови кредитування, серед іншого, відображені і в паспорті споживчого кредиту /а.с.10-11/.

Договір № -537075 від 05 грудня 2021 року про надання кредиту підписаний відповідачкою електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора 7070.

Договір містить повну інформацію щодо особи позичальниці, її персональні дані, номер мобільного телефону, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор як аналог власноручного підпису позичальника.

Відповідно до довідок ЦВ ПАТ «МТБ БАНК» у м. Києві від 15 липня 2025 року № 07/605-07/415 та повідомлення XPAY Group LLC позивач виконав умови договору та 05 грудня 2025 року перерахував відповідачці грошові кошти в сумі 5000,00 грн на її картку № НОМЕР_2 , яку вона вказала при укладанні договору /а.с. 22-23/.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 25 березня 2022 року у відповідачки утворилась заборгованість за договором № -537075 від 05 грудня 2021 року про надання кредиту в розмірі 16359,50 грн., що складається із: заборгованості за сумою кредиту 5000,00 грн, заборгованості за відсотками, нарахованими в межах лояльного періоду 1459,50 грн, заборгованості за відсотками,-нарахованими за продовжений строк користування позикою 9900,00 грн /а.с. 18-19/.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно із ч. 2ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1ст.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIIIвизначаєорганізаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У ст.3 Закону України «Про електроннукомерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, 12 ст.11 Закону України «Про електроннукомерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електроннукомерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що між сторонами була досягнута згода щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у ТОВ «Кошельок» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів.

Доказів внесення коштів на погашення заборгованості відповідачем не надано.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях1050,625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору.

Визначаючи розмір стягнення з відповідача відсотків в розмірі 11359,50 грн позивач обґрунтовував вказаний розрахунок посиланням саме на погоджений між сторонами п.п. 3.6, 3.7, 3.8 кредитного договору, за якими строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше ніж на 90 календарних днів. З наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 803 процентів річних, що становить 2,2 проценти в день від суми кредиту за кожний день користування ним.

Проте, суд не може погодитися з аргументами позивача щодо нарахування процентів за кредитним договором відповідно до п.п. 3.6, 3.7, 3.8 з таких підстав.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 заявлений строк користування кредитом складає 21 календарний день з дня надання кредиту. При цьому, відсотки за користування кредитом ТОВ «Кошельок» нараховано позичальнику, виходячи зі строку кредитування з 05 грудня 2021 року до 25 березня 2022 року.

З матеріалів справи встановлено, що укладаючи з ТОВ «Кошельок» договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту відповідач ОСОБА_1 скористалася належною кредитору інформаційно-телекомунікаційною системою, де їй надано можливість самостійно обрати «суму кредиту», «термін» (строк кредитування) згідно з Алгоритмом дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Кошельок» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору.

У пункті 2.1 договору від 05 грудня 2021 року встановлено, що кредит надається на 21 день від дати отримання кредиту позичальником (Лояльний період).

Процента ставка 1,39 % в день від суми кредиту.

Відповідно до пункту 2.2 договору сторони погодили, що встановлений в п.2.1 Договору строк Лояльного періоду та, відповідно, строк надання Кредитної лінії може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом Лояльного періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів.

Згідно умов графіку платежів кредитного договору № -537075 від 05 грудня 2021 року вбачається, що грошові кошти надано ОСОБА_1 на період з 05 грудня 2021 року до 25 грудня 2021 року, сума кредиту 5000,00 грн, проценти за користування кредитом 1540,00 грн, загальна вартість кредиту 6460,00 грн /а.с.16 зворот/.

Згідно умов паспорта споживчого кредиту від 05 грудня 2021 року вбачається, що сума кредиту 5000,00 грн., строк кредитування - 21 день, загальні витрати за кредитом 1460,00 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк кредитування 6460,00 грн.

В той же час, згідно із п.3.6 договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду є відкладальною обставиною, в розумінніст.212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії Кредитної лінії (продовження загального строку дії Договору).

Матеріали справи не містять доказів, які свідчать по вчинення відповідачкою дій, передбачених пунктом 2.2 договору (оплати протягом «Лояльного періоду» (25-денного) всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом), тобто відповідачкою не вчинялися дії, які свідчили б про продовження строку кредитних правовідносин із позичальником.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, поданого позивачем згідно умов кредитного договору, при визначенні Лояльного періоду у 21 день, проценти, нараховані позивачем в період строку дії договору після спливу 21 дня, у декілька разів (два і більше) перевищили заборгованість за наданим кредитом.

Відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів.

Зазначення у договорі двох строків кредитування та різних процентних ставок призводить до неправильного, а то й різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема, позичальником.

Оскільки ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови кредитного договору № -537075 від 05 грудня 2021 року щодо строку його дії 21 календарний день згідно пункту 2.1 чи 111 календарних днів (21 день Лояльний період + 90 днів продовження строку згідно 212ЦК України) згідно пункту 3.6. та процентної ставки, тому потрібно застосовувати правило тлумачення contra proferentem.

Більше того, кредит в сумі 5000,00 грн. надавався в строк 21 день, а нарахування за межами вказаного періоду є мірою цивільно-правової відповідальності згідно із ст. 625 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України ри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження №61-8829сво21) зазначено, що: «Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (not individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the dominant influence of one of the party).

Contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність. Сontra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Сontra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань (постанова Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі №613/1436/17).

Однак позивач, нараховуючи заборгованість, виходив з іншого строку кредитування (пункт 3.7 кредитного договору) та процентної ставки (пункт 3.8 кредитного договору), що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін договору, в той час коли відповідач, як споживач банківських послуг, є слабшою стороною цих правовідносин.

Крім того, зазначення в кредитному договорі двох різних строків кредитування та процентних ставок призвело до неясності такої умови договору, як строк кредитування, що в даному випадку слід тлумачити проти того, хто їх написав (Contra proferentem), а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення нарахованих відсотків за кредитним договором після закінчення строку дії кредитного договору.

В цьому випадку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статі 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).

Як зазначено у п. 3.7 Договору, зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення Лояльного Періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного Періоду.

Фактично зазначений період варіюється від 1 до 90 днів.

В додатку № 1 до договору, який є невід`ємною частиною, визначено графік погашення в строк до 25 грудня 2021 року. Інші умови, зокрема період продовження строку користування кредитом не визначено.

Таким чином, продовження строку кредитування на 90 днів фактично визначено кредитодавцем в односторонньому порядку, що суперечить законодавству.

Враховуючи наведене, суд вважає, що починаючи з 26 грудня 2021 року в ТОВ «Кошельок», як кредитодавця, відсутнє право нараховувати проценти за кредитним договором № -537075 від 05 грудня 2021 року.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 6459,50 грн, яка складається із тіла кредиту 5000,00 грн та нарахованих відсотків в межах лояльного періоду 1459,50 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, суд враховує таке.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду, зокрема у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду копію договору про надання правничої /правової/ допомоги від 12 лютого 2025 року, укладеного між ТОВ «Кошельок» та адвокатським бюро «Герман Гурський та партнери», додаток до нього, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю /а.с. 38-39, 41/.

Із документів слідує, що загальна вартість наданих Адвокатським бюро послуг зі складання та направлення позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості із ОСОБА_1 становить 10000,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами /ч. 5 ст. 137 ЦПК України/.

Представниця відповідачки разом у відзиві на позовну заяву заявила клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, вважає, що ці витрати в сумі 10000,00 грн є завищеними та не відповідають критеріям цієї справи, яка є не складною, призначена до розгляду у спрощеному провадженні, просить зменшити витрати до 2000,00 грн /а.с. 64-67/.

Згідно із п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Таким чином, суд вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката, суд виходить з такого.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, відповідно до ст. 19 ЦПК України відноситься до малозначних справ, які розглядаються у спрощеному позовному провадженні, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідачки.

Крім того, при подачі позовної заяви до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн. /а.с. 7/.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених вимог /39.48%/.

Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування судових витрат за сплату судового збору в сумі 956.36 грн

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 274,352, 354, 355 ЦПК, ст.ст. 526, 527, 530, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» заборгованість за кредитним договором № -537075 від 05 грудня 2021 року в розмірі 6459,50 грн / шість тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять гривень 50 копійок/, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 956.36 грн /дев`ятсот п`ятдесят шість гривень 36 копійок/ та на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн /три тисячі гривень 00 копійок/.

Відмовити в задоволенні іншої частини позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи /вирішення питання/ без повідомлення /виклику/ учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває чинності після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок», /юридична адреса: вул. Антонова, буд. 8А, с. Чайки Києво-Святошинський район Київської області, 08135, .

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 .

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області О.С. Семенова