ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 грудня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/12246/25

Головуючий у першій інстанції Маринченко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1979/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , -

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 жовтня 2025 року про повернення зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання права не виконувати зобов`язання за договором у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних, -

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму 3% річних в розмірі 21 632,16 доларів США та суму сплаченого судового збору в розмірі 10 699,74 грн.

Позов обґрунтовувало тим, що 18.06.2008 між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, за яким ОСОБА_1 отримав у позику кошти у сумі 190 000 доларів США зі сплатою 15% річних за користування кредитом. У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 18.06.2008 між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір поруки.

Позичальник та поручитель своїх зобов`язань не виконали, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.10.2010 у справі №2-4921/10 з них солідарно стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість у сумі 147 198,78 доларів США.

11.06.2012 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу, за яким до фактора перейшло право вимоги, в тому числі, право вимоги за кредитним договором та договором поруки, укладеними банком з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно.

Відповідачі стягнуту за рішенням суду заборгованість не погашали, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України є підставою для нарахування 3% річних на суму простроченого грошового зобов`язання.

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Кей-Колект», в якому просили визнати за ними право не виконувати перед ТОВ «Кей-Колект», як новим кредитором, зобов`язання за кредитним договором від 18.06.2008 за №0, що укладений між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк».

Позов обґрунтовували тим, що звернення ТОВ «Кей-Колект» до суду з первісним позовом є передчасним та необґрунтованим, оскільки позивач, на їх думку, не є належним кредитором у справі.

Відповідачі заперечували наявність у них обов`язку перед ТОВ «Кей-Колект» з виконання зобов`язання за кредитним договором від 18.06.2008 №0 доки товариство не надасть їм докази переходу до нього прав за згаданим кредитним договором.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.10.2025 зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ТОВ «Кей-Колект» про визнання права не виконувати зобов`язання за договором повернуто позивачам.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на її протиправність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що і первинний, і зустрічний позови є взаємопов`язаними, їх спільний розгляд є доцільним, зокрема, задоволення зустрічного позову виключить повністю задоволення первісного позову.

Заявник стверджує, що позивач у даній справі є неналежним кредитором і борг належить сплачувати виключно АКІБ «УкрСиббанк» доки не буде здійснено належним чином заміни стягувача. Відповідно, і прострочення боржника відсутнє, тобто позивач у даній справі не має права вимагати стягнення 3% річних за порушення грошового зобов`язання.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, як таку, що відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства.

Зазначає, що оскільки питання чинності основного зобов`язання є частиною предмету доказування у справі про стягнення 3% річних, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив відповідачам у прийнятті зустрічного позову про визнання права не виконувати основне зобов`язання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що первинний і зустрічний позови не взаємопов`язані між собою і їх спільний розгляд не є доцільним.

Однак з таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частини першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Отже, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за наявності одночасно двох умов: 1) обидва позови взаємопов`язані; 2) спільний їх розгляд є доцільним.

Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема, коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Право відповідача подати до позивача зустрічний позов для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним. Таке право може бути реалізовано за умови дотримання загальних правил подання позовів, а також правил пред`явлення зустрічних позовів, установлених процесуальним законодавством. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за умови не лише їх взаємопов`язаності, а й доцільності їх спільного розгляду.

Зустрічний позов має певну специфіку, яка відрізняє його від інших видів позовів (зокрема, й від первісного).

По-перше, право подання зустрічного позову має не будь-який учасник процесу, а лише відповідач за первісним позовом; пред`являється він до первісного позивача.

По-друге, подання зустрічного позову є можливим лише до винесення судом першої інстанції рішення за первісним позовом.

По-третє, зустрічний позов має на меті захист від первісного позову або заліком, або спростуванням його частково чи повністю, або розглядом в одному провадженні хоча й різних, але взаємопов`язаних вимог.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що первісний позов стосується відповідальності за невиконання зобов`язання, разом із тим як зустрічні позовні вимоги стосуються виконання самого зобов`язання, а тому їх спільний розгляд є недоцільним.

За положеннями частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зустрічний позов ґрунтується на оспорюванні відповідачами ОСОБА_1 (боржником), ОСОБА_2 (поручителем) права вимоги позивача за первісним позовом ТОВ «Кей-Колект» до них як нового кредитора за договором про надання споживчого кредиту №0 від 18.06.2008, тобто фактично ставиться питання про відсутність у ТОВ «Кей-Коллект» прав кредитора за вказаним договором.

Можливість стягнення передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України компенсаційних виплат за прострочення виконання грошового зобов`язання належить саме кредитору.

Отже, можливе задоволення зустрічного позову і визнання відсутнім у ТОВ «Кей Колект» права вимоги до відповідачів унеможливить задоволення первісного позову, тому ці позови є взаємопов`язаними та їх доцільно розглядати разом.

З викладеного слідує, що обидва позови безпосередньо пов`язані один з одним, вимоги зустрічного позову є взаємопов`язаними з первісними позовними вимогами, задоволення зустрічних позовних вимог виключить повністю задоволення первісних позовних вимог, їх спільний розгляд буде досягати мети доцільності для оперативного і правильного вирішення спорів.

Доводи ТОВ «Кей-Колект» про те, що оскільки питання чинності основного зобов`язання є частиною предмету доказування у справі про стягнення 3% річних, не заслуговують на увагу, оскільки підставами подання зустрічного позову є вирішення питання наявності у первісного позивача права вимоги до відповідачів, як у нового кредитора, а не чинності основного зобов`язання.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення зустрічної позовної заяви, у зв`язку з чим ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.10.2025 підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379 ч. 1 п. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 жовтня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді Н.В. Висоцька

Н.В.Шитченко