Номер провадження: 22-ц/813/6085/25
Головуючий у першій інстанції Скриль Ю. А.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Карташова О.Ю., Коновалової В.А.,

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК»; відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» в особі свого представника Косатого Дениса Анатолійовича

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 травня 2025 року, ухвалене Київським районним судом м. Одеси у складі: судді Скриль Ю.А. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» звернулось до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № від 04.11.2020 у розмірі 84666,56 грн, яка складається з: 43782,05 грн заборгованість по тілу кредиту, 9,51 грн заборгованість по річним процентам, 40875,00 грн заборгованість по щомісячним процентам.

Позов мотивував тим, що 04.11.2020 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 укладений Кредитний договір № . Відповідно до умов Паспорту кредиту та Кредитного договору позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 54500 грн; строк кредитування 12 місяців; річні проценти - 0,01% від суми боргу за договором; щомісячні проценти 3,00% від суми кредиту.

05.11.2020 право вимоги за кредитним договором відступлене позивачу на підставі договору факторингу № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016.

Відповідачем умови договору не виконані, кредитні кошти у визначені договором строки не повернуті, термін дії кредитування, передбачений кредитним договором сплинув, як наслідок, станом на 11.11.2024 у відповідача виникла заборгованість у сумі 84666,56 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 травня 2025 року у задоволенні позовних вимог АТ «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «ТАСКОМБАНК» в особі свого представника Косатого Д.А. просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 травня 2025 року та задовольнити позовні вимоги.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд, аналізуючи докази надання кредитних коштів, проаналізував тільки надані позивачем виписки, які є згрупованими облікованими первинними документами, натомість суд не звернув уваги на інший первинний документ, а саме платіжну інструкцію № від 04.11.2020, що додана до позовної заяви, з відміткою про виконання, що підтверджує надання позичальнику 50000 грн кредитних коштів.

Щодо відступлення права вимоги вказує, що суд не звернув уваги на той факт, що згідно з умовами договору відступлення він є завершеним відносно кожного конкретного позичальника тільки після укладання сторонами відповідного реєстру права вимог та сплати ціни договору. Суд не проаналізував положення та умови договору відступлення та не надав його положенням належної правової оцінки.

Договором про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року передбачена пролонгація, тобто автоматичне продовження строку дії договору на кожен наступний рік, у разі відсутності з жодної із сторін бажання на його розірвання. Сторонами цього договору не ініціювалось його розірвання, відтак він є діючим на цей час.

Суд не звернув уваги на той факт, що сторони прямо передбачили, що договір відступлення № ТАСЦФР-10-2016 є рамковим, а передані відступлені права конкретизовано та індивідуалізовано у відповідних реєстрах, які відповідно до умов договору відступлення є його невід`ємною частиною і підписання яких сторонами є завершальною стадією передачі права вимоги за конкретним кредитним договором. Крім того, відповідно до п. 2.2. договору підписані реєстри є невід`ємною частиною договору відступлення, без їх укладання та сплати ціни договору не може відбутися факт відступлення права вимоги.

Звертає увагу суду, що договір відступлення є діючим на цей час, недійсним в судовому порядку не визнавався, а також вказує, що правомірність відступлення права вимоги по договору відступлення № ТАСЦФР-10-2016 та стягнення заборгованості за таким переданим кредитним договором вже було предметом розгляду в т.ч. апеляційних судів, де судами не встановлено порушень щодо передачі права вимоги (постанова Харківського апеляційного суду по справі № 644/2195/24, постанова Дніпровського апеляційного суду по справі № 177/477/24, постанова Дніпровського апеляційного суду по справі № 243/7855/24)

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 84666,56 грн, тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028*30 = 90840 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, на підтвердження перерахування відповідачу кредиту у розмірі 50000,00 грн доказів не надано, надана Виписка по особовому рахунку не охоплює період укладання договору, а саме 04.11.2020 (період за Випискою починається з 02.12.2020). Тому суд був позбавлений можливості перевірити та достеменно переконатись у факті отримання позивачем саме 50000,00 грн кредиту. Щодо переходу права грошової вимоги, суд вказав, що відступлення права вимоги від 07.10.2016 не встановлено, що предметом відступлення за ним є, в тому числі, вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), а отже на момент укладення договору про відступлення права вимоги (07.10.2016) у первісного кредитора не виникало право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати позивачу АТ «ТАСКОМБАНК», оскільки кредитний договір з відповідачем укладений 04.11.2020, тобто на 4 роки пізніше, ніж відбулось відступлення права вимоги позивачу. Оскільки АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги відносно ОСОБА_1 як боржника у зобов`язанні не набуло, то таким чином, АТ «ТАСКОМБАНК» є неналежним позивачем через відсутність порушеного права.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

На підтвердження заявлених позовних вимог в частині відступлення права вимоги позивачем надано копію договору № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» (а.с.16).

Згідно з п. 2.1. первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором.

Сторони погодили, що Первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої Права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі Права вимоги, шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимог із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Підписані Сторонами відповідні Реєстрі прав вимог є невід?ємною частиною цього Договору. Передача Кредитних справ та іншої Документації за Кредитом регламентується окремим Договором зберігання, що укладається між Сторонами.

Розмір Заборгованостей Позичальників, Права вимоги до яких відступається згідно Реєстру прав вимог, вказується у кожному окремому Реєстрі до цього Договору. Реєстр прав вимог складається сторонами в паперовому та електронному вигляді (у форматі xis). Реєстр прав вимог на паперовому носії (з основною інформацією за Кредитними договорами) підписується уповноваженими представниками сторін і скріплюється печатками Сторін. Реєстр прав вимог на електронному носії (з додатковою інформацією за Кредитними договорами) передається первісним кредитором новому кредитору і повинен повністю відповідати Реєстру прав вимог на паперовому носії в частині основної інформації за Кредитними договорами, підписаному сторонами. У випадку розбіжностей між інформацією, що наведена у Реєстрі прав вимог на паперовому носії та Реєстру прав вимог на електронному носії перевагу має інформація Реєстру прав вимог на паперовому носії. (п. 2.2. Договору).

Відповідно до пункту 9.2. договору цей договір діє протягом 1 календарного року, але у будь-якому разі, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.

Пунктом 9.4. договору визначено, що у випадку, якщо за 30 календарних днів до дати закінчення дії договору жодна з сторін не ініціювала його розірвання договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік.

Таким чином, самим договором про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року передбачена пролонгація, тобто автоматичне продовження строку дії договору на кожен наступний рік, у разі відсутності з жодної із сторін бажання на його розірвання. Сторонами цього договору не ініціювалося його розірвання, відтак він був діючим на дату відступлення права вимоги, а саме 05.11.2020.

Крім того позивачем надано реєстр прав вимоги до договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 05.11.2020, яким право вимоги за кредитним договором № попереднім кредитором ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передано новому кредитору АТ «ТАСКОМБАНК» (а.с. 12).

Також матеріалами справи підтверджено факт здійснення оплати за відступлення права вимоги АТ «ТАСКОМБАНК» на рахунок ТОВ «ФК «ЦФР» (платіжна інструкція № 662490402 від 05.11.2020 про сплату коштів в сумі 2180069,45 грн з призначенням платежу: перерахування коштів згідно з договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, без ПДВ). (а.с. 22)

Таким чином апеляційний суд прийшов до висновку, що долучені до позову докази є належними, допустимими та достатніми доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині є помилковими.

Щодо обгрунтованості позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 84666,56 грн, то колегія суддів зазначає таке.

Судом установлено та матеріалами підтверджено, що 04.11.2020 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № , відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 54500,00 грн. Строк надання кредиту 12 місяців, розмір щомісячної процентної ставки 3,00%, розмір річної процентної ставки 0,01%. (а.с. 18-19)

Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору, підписавши цей Договір, позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами: через АТ «ТАСКОМБАНК» переказати на картковий рахунок на користь ОСОБА_1 за рахунок кредиту 50000,00 грн, оплатити на користь ПАТ «Страхова компанія «ТАС» 3000,00 грн страхового платежу за кредитним договором.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом.

Згідно з частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У справі, що переглядається вбачається, що позивач, звертаючись до суду з вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № від 04.11.2020, вказав, що умови зазначеного договору не виконані, кредитні кошти у встановлені договором (Графіком погашення кредиту) строки не повернуті, тому станом на 11.11.2024 утворилася заборгованість у сумі 84666,56 грн.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по кредитному договору № від 04.11.2020, укладеному з позичальником ОСОБА_1 станом на 11.11.2024, заборгованість по тілу кредиту становить 43782,05 грн; заборгованість по відсоткам 9,51 грн; заборгованість по щомісячним процентам 40875 грн. (а.с. 24)

Згідно з наданою Випискою по особовим рахункам кредитного договору № НОМЕР_1 за період з 02.12.2020 по 11.11.2024 вбачається, що відповідач здійснив 3 платежі з повернення кредитних коштів 03.12.2020 на суму 4541,48 грн, 05.01.2021 на 1635,00 грн, 05.01.2021 на 4541,47 грн. (а.с. 6-11)

У подальшому взяті на себе за кредитним договором зобов`язання не виконував.

Отже, доведеним є факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними, тому вимога про стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 43782,05 грн та заборгованості по відсоткам у сумі 9,51 грн є обґрунтованою.

Водночас, щодо нарахування позивачем заборгованості по щомісячним процентам у розмірі 40875 грн, то колегія суддів звертає увагу, що строк кредиту складає 12 місяців, умови щодо продовження (пролонгації) в кредитному договору відсутні.

Тобто, кредитодавець мав право нараховувати щомісячні платежі до визначеного умовами договору строку кредиту, а саме до 03.11.2021, натомість позивачем нараховувалися проценти поза межами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З вимогами у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми позивач до суду звертався.

Відповідно до умов Договору сума щомісячних процентів, яка підлягала сплаті відповідачем складала 19620 грн (1635*12 місяців).

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Згідно з розрахунку заборгованості відповідачем сплачено 05.11.2020 та 04.12.2020 щомісячні проценти у розмірі 1635 грн, а отже сума яка підлягає стягненню складає 16350 грн (19620-1635-1635).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позивачем, всупереч умовам договору, нараховано щомісячні проценти поза межами визначеного строку, тому загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача становить 60141,56 грн, який складається з: 43782,05 - заборгованість по тілу кредиту; 9,51 грн - заборгованість по відсоткам; 16350 грн - заборгованість по щомісячним процентам.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин рішення суду не відповідає вимогам закону та суперечать обставинам, що мають значення для справи, має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подачу позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн, за подачу апеляційної скарги 3633,60 грн, загалом 6661,60 грн.

Позов задоволено частково, що становить 71% (60141,56*100/84666,56) від загальної ціни позову, а отже з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 4729,74 грн (6661,60*71%).

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» в особі свого представника Косатого Дениса Анатолійовича задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (, адреса: м. Київ, вул. С. Петлюри, 30) заборгованість за кредитним договором у сумі 60141,56, яка складається з: 43782,05 грн заборгованість за тілом кредиту; 9,51 грн заборгованість по річним процентам; 16350 грн - заборгованість по щомісячним процентам.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (, адреса: м. Київ, вул. С. Петлюри, 30) судовий збір у розмірі 4729,74 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 26 грудня 2025 року

Судді М.В. Назарова

О.Ю. Карташов

В.А. Коновалова