РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/960/25

Провадження № 2/293/581/2025

18 грудня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді Проценко Л.Й.

за участі секретаря судового засідання Ничипорук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черняхівської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

14.08.2025 представник позивача Дзюба Г.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 на підставі договору про надання професійної правничої допомоги у цивільній справі №01-12/24 від 27.12.2024, через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом, за змістом якого просить:

визнати право власності у порядку спадкування за заповітом за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на нерухоме майно, що належало померлому ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та після його смерті прийняте у спадщину, нині померлим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та після якого прийняте у спадщину нині померлою його дружиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме:

- на 1/2 частку у праві власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:004:0001, місце розташування: АДРЕСА_1 , цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- на 1/2 частку у праві власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:004:0002, місце розташування: с.Новосілка, Житомирський район, Житомирська область, цільове призначення: 01.03 Для ведення особистого селянського господарства.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_2 . Спадщину після його смерті прийняли у рівних часках його сини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_3 , який не встиг переоформити спадщину на своє ім`я після смерті батька на майно:

частку у праві власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:004:0001, місце розташування: АДРЕСА_1 , цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

частку у праві власності на земельну ділянку, кадастровий номер :004:0002, місце розташування: Житомирська область, Житомирський район, с.Новосілка, цільове призначення 01.03 для особистого селянського господарства.

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла його дружина ОСОБА_4 та отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами. Разом з тим, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.05.2024 їй відмовлено у видачі свідці про право власності на частки земельних ділянок, які успадкував її чоловік після смерті батька з тих підстав, що Державний акт на право власності на землю серії ЖТ 11-24 №000185, виданий ОСОБА_2 31.03.2000, в той час як він помер ІНФОРМАЦІЯ_8 . Тобто даний документ не підтверджує його право власності на дані земельні ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_4 померла та не встигла звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності на вище зазначені земельні ділянки в порядку спадкування за законом.

Спадкоємицею ОСОБА_4 є ОСОБА_1 . 03.01.2025 ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратенко О.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

Вказує, що 23.06.2025 нотаріус надав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтв про право власності на вище зазначені земельні ділянки.

Також зазначає, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , набув у приватну власність земельні ділянки площею 0,3994 з цільовим призначення: для обслуговування житлового будинку 0,2500 га, та ведення особистого підсобного господарства 0,1494 га на підставі рішення виконкому Черняхівської селищної ради народних депутатів від 30.12.1993 №12. Однак державний акт про право власності на землю серії ЖТ 11-25 №000185 від 31.03.2000, тобто виданий після смерті ОСОБА_2 .

В зв`язку з цим позивач не має можливості в позасудовому порядку скористатись своїм правом на спадкове майно, тому представник позивача звернувся до суду за захистом порушеного права позивача з позовом про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2025 справа №293/960/25 передана головуючій судді Проценко Л.Й.(т.1 а.с.56).

Ухвалою від 19.08.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження в цивільній справі та призначив справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання суд призначив на 11:00 год.18.09.2025. Одночасно суд задовольнив клопотання позивача про витребування доказів (т.1 а.с.58-59).

18.09.2025 розгляд справи відкладено на 14:00 год. 20.10.2025 у зв`язку з ненадходженням до суду письмових доказів, які витребовувалися судом (т.1 а.с.83-84).

20.10.2025 розгляд справи відкладено на 09 год. 30 хв. 18.11.2025 та постановлено ухвалу про витребування доказів (т.1 а.с.88-90).

04.11.2025 через систему «Електронний суд» приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондратенко О.В. надіслала до суду копії спадкових справ після ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (т.1 а.с.94-207).

11.11.2025 на адресу суду надійшла копія спадкової справи №273 заведена Сімнадцятою Київською державною нотаріальною конторою до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3

18.11.2025 сторони в підготовче судове засідання не з`явились. Представник позивача через систему «Електронний суд» подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Черняхівська селищна рада подала до суду заяву про розгляд справи без участі її представника. Щодо рішення покладається на розсуд суду (т.1 а.с.72).

Враховуючи, що спір між сторонами не врегульовано, 18.11.2025 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 12:00 год. 18.12.2025 (т.2 а.с.87).

18.12.2025 сторони в судове засідання не з`явились. В матеріалах справи містяться заяви сторін про розгляд справи у їх відсутності. Представник позивача позов підтримує. Представник відповідача - з приводу рішення покладається на розсуд суду. Правом на подання відзиву не скористався (т.2 а.с.89-91 та т.1 а.с.72).

Враховуючи вище зазначені заяви сторін про розгляд справи у їх відсутності, суд проводить розгляд справи без участі сторін за наявними в справі матеріалами.

У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У судовому засіданні 18.12.2025, відповідно до ч.6 ст. 259, ст. 268 ЦПК України, суд підписав скорочене рішення без його проголошення.

ІІІ. ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 в с.Новосілка Черняхівського району Житомирської області помер ОСОБА_2 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 20.02.2024, виданого повторно Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №115 (т.1 а.с.9).

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.10.1998, зареєстрованого в реєстрі за №1389, спадкоємцями майна ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 є в річних частках кожен його син: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Свідоцтво видано на спадкове майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.10).

Відповідно до копії державного акта на право приватної власності на землю серії ЖТ 11-25 000185 від 31.03.2000, ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Черняхівської селищної ради від 30.12.1993 №12 передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,3994, а саме 0,2500 га для обслуговування жилого будинку та 0,1494 га для ведення особистого підсобного господарства (т.1 а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_7 в м.Київ помер ОСОБА_3 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 24.04.2008, виданого відділом реєстрації смерті у місті Києві (т.1 а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.03.2009 спадкоємицею майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 є його дружина ОСОБА_4 . Дане свідоцтво видане на частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 (а.с.13).

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратенко О.В. від 21.05.2024 ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , на частку у праві власності на земельну ділянку, кадастровий :01:004:0001 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та частку у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:004:0002, для ведення особистого селянського господарства, у зв`язку з тим, що нею не подано документів, що підтверджують право власності ОСОБА_3 на вказані частки у праві власності на момент відкриття спадщини (т.1 а.с.14-15).

ІНФОРМАЦІЯ_9 в м.Київ померла ОСОБА_4 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 09.12.2024 (а.с.16).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.06.2025 спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 є ОСОБА_1 . Це свідоцтво видане на частку у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (т.1 а.с.17).

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.06.2025 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , а саме на частку у праві власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:004:0001 та на частку у праві власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:004:0002 (т.1 а.с.20).

Із копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-024 від 11.03.2024 вбачається, що земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:004:0001 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , документ, що посвідчує право Державний акт від 31.03.2000 ЖТ 11-25 000185 (т.1 а.с.21-26).

Згідно копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-024 від 11.03.2024 земельна ділянка площею 0,1494 га, кадастровий номер :01:004:0002 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , документ, що посвідчує право Державний акт від 31.03.2000 ЖТ 11-25 000185 (т.1 а.с.27-32).

Із спадкової справи №175 за 1998 рік, заведеної Черняхівською державною нотаріальною конторою до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 , вбачається, що спадкоємцями останнього є його сини ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які фактично прийняли спадщину шляхом ремонту будинку та обробітком садибної ділянки у березні-квітні 1997 року (т.1 а.с.64-70).

Із копії спадкової справи №273 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 , початої 30.09.2008, закінченої 21.02.2009 (частково) та 18.03.2009 заведеної Сімнадцятою Київською нотаріальної конторою вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , прийняла за заявою його дружина ОСОБА_4 . Згідно довідки Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/132-d від 23.02.2009 прізвища ОСОБА_6 та ОСОБА_7 попри розбіжності в орфографічній фіксації в документах, наданих для експертизи є ідентичними. Розбіжності між наведеними вище формами прізвища виникли внаслідок відхилення від норм українського правопису (т.2 а.с.3-81).

Згідно копії спадкової справи 02-14 №2/2025 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_4 , заведеної 03.01.2025 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенко О.В. вбачається, що ОСОБА_4 04.04.2024 року склала заповіт, яким на випадок смерті заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , наступне нерухоме майно: частку у праві власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; частку у праві власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:004:0001, на якій розташований вказаний житловий будинок та частку у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:004:0002. Заповіт зареєстрований в реєстрі за №558, бланк НСР 401313 (т.1 а.с. 100).Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № витягу 76484607 від 04.04.2025 зазначений заповіт ОСОБА_4 є чинним (т. 1 а.с.107- зворот)

Представник позивача доводить, що державний акт на право власності на землю серії ЖТ 11-25 000185, виданий 31.03.2000 - після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , проте останній набув право на земельні ділянки на підставі рішення виконкому Черняхівської селищної ради №12 від 1993 на підставі якого і виданий державний акт ЖТ11-25 000185, а померлий ОСОБА_3 та після його смерті ОСОБА_4 за життя не встигли оформити право власності на спадкове майно, а саме право на частки земельних ділянок площею 0,25 га, кадастровий номер :01:004:0001 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0,1494 га,кадастровий номер :01:004:0002 - для ведення особистого селянського господарства, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 .

Представник позивача вказує, що позивач як спадкоємиця за заповітом не може в позасудовому порядку реалізувати свої спадкові права на спадкові земельні ділянки, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, а тому за захистом своїх прав звернулась з позовом до суду.

ІV. НАЦІОНАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно з ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових заходів з метою забезпечення реалізації цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом (ст.6 ЦПК України).

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Спосіб захисту порушеного права, відповідно до ст.ст. 15, 16, 20 ЦК України, при зверненні до суду обирається позивачем.

Даний спір виник у зв`язку із неможливістю позивачем отримати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з тим, що Державний акт на право власності на земельні ділянки виданий після смерті їх власника.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України). Об`єктами права власності є будь-які речі (майно). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 ЦК України).

Предметом даного спору є визнання за позивачем права власності на частки земельних ділянок у порядку спадкування.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відповідно до частин першої та другої статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Водночас статтею 548 ЦК Української РСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Разом з тим ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Якщо спадщина відкрилася після 01.01.2004 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України.

Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень ч.2 ст.1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За приписами частини першої та частини другої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та відсутність державної реєстрації права власності на нього позбавляє права позивача оформити спадщину за законом у нотаріуса після смерті спадкодавця, відтак звернення позивача до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтованим.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Судом встановлено та підтверджено матеріалам справи, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , увійшло право на земельні ділянки площею 0,2500 га за кадастровим номером :01:004:0001 та 0,1494 га за кадастровим номером :01:004:0002, які належали йому на праві приватної власності на підставі рішення виконкому Черняхівської селищної ради народних депутатів від 30.12.1993 №12.

Проте, документ, що посвідчує право власності на земельні ділянки Державний акт від 31.03.2000 ЖТ11-25 000185, виданий після смерті спадкодавця ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_2 , однак скористатись своїм правом на спадкове майно у виді вище зазначених земельних ділянок не мав можливості, оскільки, документ, що посвідчує право власності на спадкове майно виданий після смерті спадкодавця. ОСОБА_3 за життя не встиг оформити право власності на успадковані після смерті ОСОБА_2 частки земельних ділянок, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла його дружина ОСОБА_4 , яка також отримала відмову нотаріуса у видачі свідоцтв про право власності на спірні частки земельних ділянок та не оформивши право власності на них померла ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла за заповітом на вище вказані частки земельних ділянок, які раніше належали померлому ОСОБА_2 , - ОСОБА_1 .

Згідно із ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Слід відмітити, що згідно усталеної практики, право позивача, яке перейшло в порядку спадкування від спадкодавця, не може бути звужено чи обмежено.

Частина 3 ст. 22 Конституції України стверджує, що при ухваленні нових законів або внесенні змін в чинні закони не допускається звуження обсягу та змісту існуючих прав і свобод.

Ця норма згідно зі ст. 8 Конституції України має найвищу юридичну силу і є нормою прямої дії, вона не може ігноруватися з тієї причини, що суперечить міжнародному договору або практиці Європейського суду.

Відповідно до п. 6 Перехідних положень ЗК України, громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, не може бути позбавлений права переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Отже, в даному випадку позивач, успадкувавши право власності на земельні ділянки, відповідно до Перехідних положень ЗК України, повинна переоформити у встановленому порядку право власності на них.

Громадяни та юридичні особи, відповідно до частини 1 статті 116 ЗК України, набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно з частиною 1 статті 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності. Тобто, державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права.

У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно спадкодавця, спадкоємець має право, згідно з пунктом 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25 грудня 2015 року № 1127, подати документи, необхідні для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця. Перелік документів передбачений в статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та в Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. До них належать: документи, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу.

Підставою для державної реєстрації права власності, відповідно до статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", є державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, видані до 1 січня 2013 року.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації згідно з підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, проводиться нотаріусом після подачі документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку.

Відповідно до п. "г" ст.81, ч.1 ст.131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка в свою чергу прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3 , а він після смерті батька ОСОБА_2 , тому відповідно до вище зазначеного, набула право власності на 1/2 частки спірних земельних ділянок в порядку спадкування.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відтак вимога позивача про визнання за нею права власності на вище зазначені земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом є законною та обґрунтованою, тому суд задовольняє позов в повному обсязі.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи те, що жодним рішенням відповідача права позивача не порушені та вона не просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати, суд вважає за можливе судові витрати покласти на позивача та не стягувати з відповідача.

Керуючись ст.1216, 1217, 1220, 1223, 1268 ЦК України, ст.ст. 4, 141, 189-200, 247, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на частку земельної ділянки, кадастровий номер :01:004:0001, місце розташування: АДРЕСА_1 , цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , та після якого прийняте у спадщину ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_12 , та після якого прийняте у спадщину його дружиною ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_13 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на частку земельної ділянки, кадастровий номер :01:004:0002, місце розташування: с.Новосілка, Житомирський район, Житомирська область, цільове призначення: 01.03 для ведення особистого селянського господарства, яка належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , та після якого прийняте у спадщину ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_12 , та після якого прийняте у спадщину його дружиною ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_13 .

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи

Позивач:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач:

Черняхівська селищна рада Житомирського району Житомирської області (місцезнаходження: вул. майдан Рад, 1, с-ще Черняхів, Житомирський район, Житомирська область, 12301, )

Повне рішення складено та підписано 29.12.2025.

Головуюча суддя Людмила ПРОЦЕНКО