Номер провадження: 22-ц/813/4591/25
Справа № 506/572/24
Головуючий у першій інстанції Чеботаренко О. Л.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича на рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 14 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії-Одеське обласне управління АТ "Ощадбанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Приватний нотаріус Подільського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєва Інна Петрівна, про визнання недійсними договорів дарування земельних ділянок та скасування рішень нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на земельні ділянки,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернувся до суду першої інстанції із позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії-Одеське обласне управління АТ "Ощадбанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Приватний нотаріус Подільського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєва Інна Петрівна, про визнання недійсними договорів дарування земельних ділянок та скасування рішень нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на земельні ділянки

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 14 лютого 2025 року позов приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В.О. задоволено частково.

Визнано договір дарування земельної ділянки площею 4,2511 га, кадастровий номер :01:001:0482 ,місце розташування земельної ділянки Одеська область , Подільський (колишня назва Окнянський) район, Окнянська об`єднана територіальна громада, Цеханівський старостат (раніше Цеханівська сільська рада) від 29 червня 2023 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєвою Інною Петрівною та зареєстрований в реєстрі за № 1712, недійсним.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєвої Інни Петрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 68242428, номер відомостей про речове право: 50818577 від 29 червня 2023 року, щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 4,2511 га, кадастровий номер :01:001:0482, місце розташування земельної ділянки Одеська область, Подільський (колишня назва Окнянський) район, Окнянська об`єднана територіальна громада, Цеханівський старостат (раніше Цеханівська сільська рада) за ОСОБА_2 .

Стягнено з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В.О. витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 3253 грн 59 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В.О. витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 3253 грн 59 коп .

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв В.О. просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог приватного виконавця Цинєва Віталія Олександровича щодо визнання недійсним договору дарування земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0270 від 29.06.2023, посвідченого приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Пантілєєвою І.П. та зареєстрованого за номером 1713, що укладений між ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) та скасування рішення приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Одеська області Пантілєєвої Інни Петрівни, номер відомостей про речове право: 50818204, від 29.06.2023, щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянки за кадастровим номером :01:001:0270 на підставі договору дарування земельної ділянки від 29.06.2023 та ухвалити нове, яким позов в цій частині задовольнити, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 03 грудня 2025 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, однак у судове засідання не з`явились.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя-учасник колегії Сегеда С.М. перебував у відпустці з 22 грудня по 25 грудня 2025 року, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Також колегія суддів зазначає, що з врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 13, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість виготовлення повного судового рішення у строки, передбачені національним законодавством, а також застосування стабілізаційних графіків відключення світла, судом апеляційної інстанції було здійснено виготовлення повного тексту судового рішення 26 грудня 2025 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що 17 вересня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №940, відповідно до якого Банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 400000 грн з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 17 вересня 2012 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 18.09.2007 року між АТ «Ощадбанк» та Цеханівською асоціацією фермерів «Тростянець» в особі голови Унтіли В.В. були укладені Договори іпотеки, предметом яких є нежитлові будівлі свиноферми та зерноскладу.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором, АТ «Ощадбанк» звернулося до Красноокнянського районного суду Одеської області із позовом до Цеханівської асоціації фермерів «Тростянець» та ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказані обставини встановлені заочним рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2014 року у справі №506/583/14-ц, яким позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» задоволено повністю та у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №940 від 17.09.2007 року в розмірі 487203,55 грн звернено стягнення на предмет іпотеки нежитлові будівлі зерноскладу та свиноферми, встановлено початкову ціну предметів іпотеки та визначено спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів/продажу банком як іпотекодержателем від свого імені предметів іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», передано в управління АТ «Ощадбанк» предмети іпотеки та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та Цеханівської асоціації фермерів «Тростянець» на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн /а.с.104-106/.

Крім того, рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 21 червня 2017 року у справі №506/255/17 позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Цеханівська асоціація фермерів «Тростянець» про стягнення заборгованості за кредитним договором №940 від 17.09.2007 року задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №940 від 17.09.2007 року станом на 13.04.2017 року у розмірі 495589,57 грн та судові витрати в сумі 7433,84 грн /а.с.101-103/.

У подальшому, ухвалою Красноокнянського районного суду Одеської області від 29 березня 2023 року у справі №506/225/17 за скаргою АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на дії державного виконавця, а саме на дії заступника начальника відділу Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Дорогова О.Б., боржники ОСОБА_1 , Цеханівська асоціація фермерів «Тростянець», скаргу АТ «Ощадбанк» задоволено:

- визнано неправомірними дії заступника начальника відділу Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Дорогова О.Б. в частині винесення постанови ВП №54730684 про закінчення виконавчого провадження від 29.06.2018 року на підставі п.15 ч.1, ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження»;

- скасовано постанову заступника начальника відділу Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Дорогова О.Б. про закінчення виконавчого провадження від 29.06.2018 року ВП №54730684;

- відновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №506/225/17, який виданий 21.06.2017 року Красноокнянським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором №940 від 17.09.2007 року станом на 13.04.2017 року в розмірі 495589,57 грн;

- визнано неправомірними дії заступника начальника відділу Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Дорогова О.Б. в частині винесення постанови ВП №54730840 про закінчення виконавчого провадження від 29.06.2018 року на підставі п.15 ч.1, ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження»;

- скасовано постанову заступника начальника відділу Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Дорогова О.Б. про закінчення виконавчого провадження від 29.06.2018 року ВП №54730840;

- відновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №506/225/17, який виданий 21.06.2017 року Красноокнянським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» судових витрат в сумі 7433,84 грн /а.с.97-100/.

Постановою Одеського апеляційного суду від 22 серпня 2023 року апеляційну скаргу заступника начальника Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Дорогова О.Б. на ухвалу Красноокнянського районного суду Одеської області від 29.03.2023 року у справі №506/225/17 за скаргою АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на дії державного виконавця залишено без задоволення, а ухвалу суду від 29.03.2023 року залишено без змін (а.с.91-96).

За заявою представника АТ «Ощадбанк» ухвалою Красноокнянського районного суду Одеської області від 20.12.2023 року визнано поважною причину пропуску строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання, поновлено строки для їх пред`явлення до виконання та постановлено видати дублікати виконавчих листів.

На підставі вказаної ухвали 21.02.2024 року видано дублікати виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором №940 від 17.09.2007 року станом на 13.04.2017 року у розмірі 495589,57 грн та судових витрат в сумі 7433,84 грн /а.с.17, 18/.

Постановами приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В.О. від 12.06.2024 року відкрито виконавчі провадження №№75286347 та 75286782 з виконання вказаних виконавчих листів від 21.02.2024 року /а.с.11, 12/.

Після відкриття виконавчого провадження, приватним виконавцем Цинєвим В.О. було отримано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з якої було встановлено факт відчуження ОСОБА_1 належних йому земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:0482 та :01:001:0270 за договорами від 29.06.2023 року /а.с.19-21, 22, 23/.

Так, 29 червня 2023 року між ОСОБА_1 (Дарувальник) та ОСОБА_2 (Обдаровуваний) укладено Договір дарування земельної ділянки, площею 4,2511 га, кадастровий номер :01:001:0482, цільове призначення: для ведення фермерського господарства, яка розташована за адресою: Одеська область, Подільський (колишня назва Окнянський) район, Цеханівська сільська рада (за межами населеного пункту). Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 164945,02 грн. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєвою І.П. та зареєстрований в реєстрі за №1712 /а.с.24-26/.

Крім того, 29 червня 2023 року між ОСОБА_1 (Дарувальник) та ОСОБА_2 (Обдаровуваний) укладено Договір дарування земельної ділянки, площею 4,3281 га, кадастровий номер :01:001:0270, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Одеська область, Подільський (колишня назва Окнянський) район, Цеханівська сільська рада. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 167932,67 грн. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєвою І.П. та зареєстрований в реєстрі за №1713 /а.с.27-29/.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмовлених позовних вимог, а тому підлягає перегляду виключно у цій частині.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 повідомив, що після відкриття провадження у справі частина заборгованості за кредитним договором №940 від 17.09.2007 року сплачена, на підтвердження чого надав копії квитанцій про перерахування коштів на рахунок приватного виконавця Цинєва В.О. від 26.07.2024 року на суму 50000 грн, від 07.10.2024 року на суму 30000 грн, від 05.11.2024 року на суму 49505 грн та від 09.12.2024 року на суму 30000 грн, а всього на загальну суму 159505 грн /а.с.130, 131, 143, 152/.

Виходячи з зазначеного, залишок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором складає 162336,13 грн (321841,13 грн 159505 грн).

Факт часткового погашення заборгованості представник АТ «Ощадбанк» в судовому засіданні не заперечував, зауваживши, що на користь АТ «Ощадбанк» фактично надійшли менші суми, ніж ті, що зазначені в квитанціях, оскільки з зазначених сум приватним виконавцем спочатку вираховуються витрати виконавчого провадження.

Як вбачається з вищевказаних договорів оренди земельних ділянок, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0482 становить 164945,02 грн, а нормативно-грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0270 становить 167932,67 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що з урахуванням часткового погашення заборгованості за кредитним договором після відкриття провадження по даній справі, з метою забезпечення прав АТ «Ощадбанк» на погашення заборгованості за кредитним договором, достатнім буде визнання недійсними договору дарування земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0482, нормативно-грошова оцінка якої становить 164945,02 грн зі скасуванням відповідного рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а тому в цій частині позов слід задовольнити.

Визнання ж недійсним договору дарування і щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0270, нормативно-грошова оцінка якої становить 167932,67 грн, з урахуванням залишку заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором, буде непропорційним втручанням у право особи на мирне володіння майном. Тому в цій частині у задоволенні позову слід відмовити.

Однак повністю з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під час розгляду справи за позовними вимогами про визнання недійсним договорів з підстав їх фраудаторності у предмет доказування входить:

1) особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»;

2) наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають);

3) враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 747/306/19 (провадження № 61-1272св20)).

Таким чином, факт погашення заборгованості не входить в предмет доказування у даній справі і не підлягає встановленню, а отже висновки суду першої інстанції є помилковими.

Щодо суті позовних вимог, то колегія суддів доходить висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договору дарування земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0270 від 29.06.2023, посвідченого приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєвою Інною Петрівною та зареєстрованого за номером 1713, що укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 , та відповідного рішення державного реєстратора.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч.1,2, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:

- особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»;

- наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають);

- враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 747/306/19 (провадження № 61-1272св20)).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто, має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто ,оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі).

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі №523/17429/20 (провадження № 61-2612св23)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що: «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України».

Тобто, Велика Палата Верховного Суду у справі №369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19) сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2019 року в справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761св19) вказано, що: «цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України)».

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20 (провадження № 61-2612св23)).

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір.

До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору, зокрема, відноситься: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа).

Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2023 року в справі № 644/5819/20 (провадження № 61-1787св23)).

У постанові від 05 січня 2024 року у справі №761/40240/21 (провадження №61-13013св23), Верховний Суд зауважив, що недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину. В практиці касаційного суду допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) чи такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України). Одна й інша підстави для кваліфікації правочину як фраудаторного побудовані законодавцем за моделлю оспорюваного правочину. Тобто, оспорення правочину має відбуватися за ініціативою кредитора як заінтересованої особи шляхом пред`явлення позовної вимоги про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Кваліфікація правочину як фіктивного виключається, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Натомість для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна. Одночасна кваліфікація оспорюваного фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) і такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не допускається.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Як зазначив Верховний Суд у вищезазначеній постанові від 05 січня 2024 року у справі №761/40240/21 (провадження №61-13013св23), до обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору, зокрема, відноситься: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення договору дарування) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили; дарувальник, який відчужує частку в праві спільної часткової власності на квартиру на підставі безоплатного договору на користь свого сина після пред`явлення до нього позову, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки оспорюваний договір направлено на недопущення звернення стягнення на майно боржника та зменшення обсягу його майна; суди встановили, що моментом вчинення оспорюваного безоплатного договору є 23 вересня 2014 року (тобто після відкриття провадження в справі № 753/15547/14-ц і до ухвалення рішення суду в справі № 753/15547/14-ц); контрагент з яким поручитель за кредитним договором вчинив оспорюваний договір (син); після відчуження спірного майна у поручителя відсутнє інше майно, за рахунок якого вона може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. За таких обставин, суди зробили обґрунтований висновок про кваліфікацію договору дарування частки в праві спільної часткової власності на квартиру як такого, що вчинений на шкоду кредитору. Для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна.

Так, у справі, що розглядається, апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , маючи непогашену заборгованість за кредитним договором №940 від 17.09.2007 року, яка стягнута з нього за рішенням суду від 21.06.2017 року у справі №506/225/17, після винесення судом ухвали від 29.03.2023 року у справі №506/225/17 за скаргою АТ «Ощадбанк» на дії державного виконавця, якою відновлене виконавче провадження з виконання виконавчих листів за рішенням суду від 21.06.2017 року, будучи обізнаним про факт наявності у нього заборгованості за вказаним кредитним договором та факт постановлення даної ухвали, оскільки при її постановленні в судовому засіданні був його представник відповідач ОСОБА_2 , 29.06.2023 року вчинив оспорювані договори дарування земельних ділянок, які за своєю правовою природою є безоплатними договорами, з членом своєї сім`ї сином ОСОБА_2 , у зв`язку з чим зменшився обсяг майна ОСОБА_1 , що, в свою чергу, унеможливило виконання вищевказаного рішення суду про стягнення заборгованості.

Тому, враховуючи релевантну практику Верховного Суду по аналогічним справам, та обставини справи, що розглядається, апеляційний суд дійшов висновку, що вказане свідчить про те, що оспорювані договори дарування земельних ділянок укладені ОСОБА_1 зі своїм сином ОСОБА_2 всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом, оскільки вказані договори дарування направлено на недопущення звернення стягнення на майно боржника та зменшення обсягу його майна, тобто для уникнення виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили та про існування такого судового рішення сторонам було достеменно відомо, а тому вказані договори є такими, що вчинені на шкоду кредитору.

Таким чином, наявні підстави для визнання недійсним договір дарування земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0270 від 29.06.2023, посвідченого приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєвою І.П. та зареєстрованого за номером 1713, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також скасування рішення приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєвої Інни Петрівни, номер відомостей про речове право: 50818204 від 29.06.2023, щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0270 на підставі договору дарування земельної ділянки від 29.06.2023.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, розглядаючи справу, судова колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовної заяви.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що за подання апеляційної скарги скаржником сплачено судовий збір у розмірі 6656,38 гривні.

Таким чином, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В.О. необхідно стягнути у рівних частинах судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 6656,38 гривень, а саме 3328,19 гривень з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича задовольнити частково.

Рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 14 лютого 2025 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії-Одеське обласне управління АТ "Ощадбанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Приватний нотаріус Подільського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєва Інна Петрівна.

Постановити у справі нове судове рішення.

Позовні вимоги приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України" в особі філії-Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Приватний нотаріус Подільського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєва Інна Петрівна, про визнання недійсними договорів дарування земельних ділянок та скасування рішень нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на земельні ділянки задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0270 від 29.06.2023, посвідчений приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєвою Інною Петрівною та зареєстрованого за номером 1713, що укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Скасувати рішення приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєвої Інни Петрівни, номер відомостей про речове право: 50818204 від 29.06.2023, щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0270 на підставі договору дарування земельної ділянки від 29.06.2023.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича (ЄДРПОУ , м. Одеса, вул. Асташкіна, 21, оф.1) у рівних частинах судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 6656,38 гривень, а саме 3328,19 гривень з кожного.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 грудня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: С.М. Сегеда

О.С. Комлева