Справа № 128/3982/24
Провадження № 22-ц/801/2515/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 рокуСправа № 128/3982/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О. Ю. (судді доповідача),

суддів: Панасюка О. С., Шемети Т. М.,

за участю секретаря судового засідання: Козюми Д. О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Вороновицька селищна рада Вінницького району Вінницької області

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання укладеною додаткової угоди, за апеляційною скаргою представника Вороновицької селищної ради адвоката Куцого Костянтина Сергійовича на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 26 вересня 2025 року, ухвалене місцевим судом за головування судді Шевчук Л.П., повний текст рішення складено 26 вересня 2025 року,

встановив:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання укладеною додаткову угоду.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що Рішенням 62 сесії VIII скликання Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 08.08.2024 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 в поновленні дії Договору оренди землі №1-241 від 01.10.2015, укладеного з Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області, а саме земельної ділянки площею 15,0 га з кадастровим номером :01:007:0020. Рішення мотивовано тим, що позивач пропустив строк повідомлення орендодавця про намір продовження договору оренди землі.

Проте, позивач вважає зазначене рішення відповідача протиправним та підлягає скасуванню оскільки не відповідає дійсним обставинам, прийняте з порушенням вимог чинного законодавства.

У обґрунтування зазначеного позивач вказує, що між позивачем та Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області 01.10.2015 було укладено Договір оренди №1-241 земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель запасу на території Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту). В оренду була передана земельна ділянка загальною площею 15,0 га, кадастровий номер :01:007:0020, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Строк дії договору оренди землі, відповідно до договору складав 7 років, тобто до 30.09.2022. Право оренди даної земельної ділянки зареєстровано за позивачем.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» №2145-ІХ від 24.03.2022, були внесені зміни до п. 27 «Перехідних положень» ЗК України, згідно з якими під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням особливостей, зокрема, вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто, дія Договору оренди №1-241 від 01.10.2015 було автоматично продовжено до 30.09.2023.

Відповідно до Закону України №1423-ІХ від 28.04.2021 визначено, що з 27.05.2021 землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.

Тобто, земельна ділянка площею 15,0 га, кадастровий номер :01:007:0020, стала власністю територіальної громади Вороновицької селищної ради.

Позивач 29.08.2023 звернувся до відповідача із заявою про продовження строку дії Договору оренди землі №1-241 від 01.10.2015, а саме земельної ділянки площею 15,0 га, кадастровий номер :01:007:0020. Цей факт повністю спростовує твердження відповідача про пропуск строку повідомлення орендодавця про намір продовження договору оренди землі.

В подальшому, 07.02.2024 та 26.03.2024 позивач знову звертався до відповідача із заявами про продовження строку договору оренди, зазначаючи в них, що його заяви відповідачем ігноруються, відповідей на них він не отримав. Тільки після четвертої заяви від 19.06.2024, відповідач 19.07.2024 надав відповідь, що його заява буде розглянута на пленарному засіданні сесії селищної ради. Такі дії відповідача є протиправними, його поведінка, яка виразилася у тривалому ігноруванні заяв позивача, є незаконною.

Окрім того, протягом усього періоду з 30.09.2023 по день прийняття оскаржуваного рішення позивач продовжував сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою.

Посилаючись на норми ст. 19 Конституції України, ст. ст. 116, 122 125 ЗК України, ст. 1, 13, 19, 33 Закону України «Про оренду землі», а також правові позиції Верховного Суду, просить: визнати протиправним та скасувати рішення рішенням 62 сесії VIII скликання Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 08.08.2024 про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 в поновленні дії Договору оренди землі №1-241 від 01.10.2015; визнати укладеною додаткову угоду від 30.09.2022 між Вороновицькою селищною радою Вінницького району Вінницької області та ОСОБА_1 про поновлення Договору оренди землі №1-241, земельної ділянки площею 15,0 га з кадастровим номером :01:007:0020; стягнути із відповідача понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Вінницького районний суд Вінницької області від 26 вересня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення 62 сесії VIII скликання Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області №4849 від 08 серпня 2024 року.

Визнано укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки №1-241 від 01 жовтня 2015 року, у визначеній у судовому рішенні редакції та стягнуто з Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Вороновицька селищна рада Вінницького району Вінницької області не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції у цій справі подала апеляційну скаргу у якій просить скасувати рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 26 вересня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання укладеною додаткової угоди відмовити.

У обґрунтування поданої апеляційної скарги, скаржник посилається на невірні висновки суду першої інстанції щодо пропущеного позивачем строку на подання письмового повідомлення орендодавцю про намір продовжити дію Договору визначеного пунктом 8 Договору оренди землі, як не достатньої причини для продовження строку дії договору.

Крім того, скаржник вказує, що орендар неналежним чином виконував умови договору, оскільки орендарем не було створено фермерського господарства за увесь час користування земельною ділянкою та він не належним чином здійснював сплату за договором оренди.

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 30.10.2025 відкрив апеляційне провадження та надав учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, який за своїм змістом має відповідати вимогам, встановленим ч. 2 ст. 360 ЦПК України до 07.11.2025.

10.11.2025 до апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, де він просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як обґрунтоване та умотивоване.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що неодноразово звертався до Вороновицької селищної ради Вінницького районного суду Вінницької області про намір поновити строк дії договору оренди землі, однак відповідачем такі заяви не розглядались і лише 08.08.2024 прийнято рішення про відмову у поновленні цього строку, у зв`язку із чим у нього наявне право на захист «законних очікувань» щодо визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі. Він вчинив юридично значущі дії для вирішення цього питання, у зв`язку із чим він мав законні сподівання та правомірні очікування на укладення додаткової угоди до договору оренди землі, яка залежить від правомірної поведінки уповноваженого органу.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору оренди землі №1-241 від 01.10.2015, укладеного між орендодавцем Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області та орендарем ОСОБА_1 , орендодавець відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 22.09.2015 №2-4016/20-15СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду», надає а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення із земель запасу, на території Степанівської сільської ради (за межами населеного пункту), Вінницького району Вінницької області (п. 1 Договору) (а.с.30 35).

В оренду передається земельна ділянка, загальною площею 15,0000 га, рілля, кадастровий номер :01:007:0020. На земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна, а також інші об`єкти інфраструктури. Земельна ділянка передається в оренду без будівель і споруд та інших об`єктів. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 364583,10 грн. Земельна ділянка, яка передається в оренду, немає недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню. Інші особливості об`єкта оренди, які можуть вплинути на орендні відносини відсутні (п.п.2-7 Договору).

Відповідно до п. 8 Договору, Договір укладено на сім років з моменту укладення. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмового орендодавця про намір продовжити його дію. Дата закінчення терміну дії договору 30.09.2022.

Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 14583,32 грн за рік. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексації. Обчислення орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнта індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що здійснюються під час укладення або зміни умов договору оренди чи продовження його дії. Орендна плата вноситься до місцевого бюджету, орендарем рівними частками за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі подвійної ставки Національного банку України від суми несплаченого платежу та за кожний день прострочення (п.п.9-13 Договору).

Земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства. Цільове призначення земельної ділянки для ведення фермерського господарства (код цільового призначення 01.02). умови збереження стану об`єкта оренди: використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням з дотриманням вимог чинного законодавства та дотримання режиму природоохоронного використання земель (п.п.14-16 Договору).

Відповідно до п. 44 Договору невід`ємними частинами договору є: план або схема земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених законом (зберігається у орендодавця).

На а.с.8-11 містяться: експлікація земель, зокрема земельна ділянка площею 15,0000 га, що передана в оренду ОСОБА_1 ; кадастровий план земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0020; акти прийому-передачі межових знаків на зберігання від 14.03.2023 зі списком межових знаків, переданих на зберігання.

Згідно розрахунку розміру орендної плати за земельну ділянку державної власності, грошова оцінка якої проведена на 19.05.2015, що підписана сторонами договору оренди землі (а.с.36), її розмір становить 14583,32 грн, що складає 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (364583,10 грн) площею 15,0000 га.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №395543364 від 19.09.2024, 15.10.2015 в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено відомості щодо реєстрації права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0020 за укладеним 01.10.2015 між ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області і ОСОБА_1 договором оренди (а.с.12 13).

З копії заяви орендаря ОСОБА_1 від 29.08.2023, що адресована голові Вороновицької ОТГ Ковінько О.Г. та зареєстрована адміністратором Центру надання адміністративних послуг Вороновицької селищної ради за вх. №391 від 14.09.2023 вбачається, що він просить продовжити термін дії договору оренди землі №1-241 щодо земельної ділянки площею 15 га з кадастровим номером :01:007:0020, на такий самий строк (7 років), оскільки термін дії договору закінчується 30.09.2023 (а.с.21).

З копії заяви орендаря ОСОБА_1 від 26.03.2024, що адресована голові Вороновицької ОТГ ОСОБА_2 та зареєстрована адміністратором Центру надання адміністративних послуг Вороновицької селищної ради за вх. №377 від 26.03.2024 вбачається, що для створення фермерського господарства було виділено 15 га землі сільськогосподарського призначення. Термін дії договору закінчився 30.09.2022 та у зв`язку із введенням воєнного стану було продовжено термін дії договору на 1 рік. 28.09.2023 ОСОБА_1 звернувся із заявою про поновлення договору оренди землі, однак, не отримавши відповіді, повторно звернувся з аналогічною заявою у лютому 2024 року, але відповіді також не отримав. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі пролонговано автоматично. Всі умови договору ним виконуються, орендна плата здійснюється. Також додає проект додаткової угоди до договору оренди землі (а.с.22).

З копії заяви ОСОБА_1 , що адресована Вороновицькій селищній раді та зареєстрована адміністратором Центру надання адміністративних послуг Вороновицької селищної ради за вх. №946 від 19.06.2024 вбачається, що останній просить розглянути на черговій сесії Вороновицької селищної ради питання щодо поновлення договору оренди земельної ділянки площею 15,0000 га, кадастровий номер :01:007:0020, строком на 7 років, посилаючись на те, що ним тричі, 29.08.2023, 06.02.2024 та 26.03.2024 подавалися заяви разом із проєктом договору про поновлення оренди землі, а також посилаючись на норми ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (а.с.23).

Листом від 19.07.2024 за №526-05.1-14/24 Вороновицька селищна рада повідомила ОСОБА_1 про те, що його заява від 19.06.2024 (вх. №946 від 19.06.2024) щодо оренди земельної ділянки буде винесено на розгляд пленарного засідання селищної ради, оскільки дане питання підлягає вирішенню виключно на пленарному засіданні селищної ради, а про результати розгляду буде повідомлено додатково (а.с.29).

З копії рішення 62 сесії VІІІ скликання Вороновицької селищної ради №4849 від 08.08.2025 «Про відмову у поновлення дії договору оренди землі» вбачається, що, розглянувши заяву ОСОБА_1 , керуючись п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до ст. ст. 12, 93 ,123, 124 ЗК України, Закону України «Про оренду землі», у зв`язку із пропуском строку повідомлення орендодавця про намір продовження дії договору оренди землі встановленого п. 8 Договору оренди землі №1-241 від 01.10.2015, враховуючи висновки та пропозиції постійної комісії з питань охорони навколишнього природного середовища та регулювання земельних відносин, селищна рада вирішила відмовити ОСОБА_1 в поновленні дії Договору оренди землі №1-241 від 01.10.2015, земельної ділянки площею 15,0000 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :01:007:0020, укладеного між ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області та гр. ОСОБА_1 (а.с.37).

На а.с.42 48 міститься проєкт додаткової угоди до Договору оренди землі №1-241 від 30.09.2022, що наданий позивачем на виконання вимог ухвали суду від 07.10.2024 про залишення позову без руху, сторонами якої є орендодавець, Вороновицька селищна рада Вінницького району Вінницької області в особі селищного голови Ковінька О.Г., та орендар ОСОБА_1 . Даний проєкт додаткової угоди за своїм змістом є аналогічним змісту Договору оренди землі №1-241 від 01.10.2015, окрім терміну дії договору, який закінчується 30.09.2029.

Відповідно до копії витягу №НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 30.10.2024, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0020 становить 497647,35 грн (а.с.64).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення селищної ради є необґрунтованим та порушує права та інтереси позивача, який тривалий час намагався укласти додаткову угоду до договору оренди землі на новий термін, виконавши при цьому передбачені законодавством умови, з метою забезпечення реального поновлення порушених прав особи у спірних правовідносинах.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відповідно до частини першої статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Частиною першою статті 124 ЗК України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу (частина друга статті 124 ЗК України).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Колегія суддів зауважує, що 16 січня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» (а відповідні положення пункту 8 цього Закону з урахуванням Прикінцевих та перехідних положень - з 16 липня 2020 року), який істотно змінив редакцію статті 33 Закону України «Про оренду землі», яка тепер стосується лише переважного права орендаря (частини перша- п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»). Поновлення ж договору (частина шоста передньої редакції статті 33) регулюється статтею 126-1 ЗК України.

При цьому відповідно до абзацу 4 правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення».

Згідно із частиною другою статті 126-1 Земельного кодексу України якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.

Також відповідно до частини першої статті 126-1 Земельного кодексу України умова щодо поновлення договору не може встановлюватися в договорі оренди землі, договорі про встановлення земельного сервітуту, договорах про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, якщо на таких земельних ділянках розташовані будівлі або споруди, що перебувають у власності користувача або набувача права користування земельною ділянкою.

Верховний Суд у постанові від 23 листопада 2023 року у справі № 906/1314/21, дійшов до висновку, що зміст поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться у абзаці 4 розділу Перехідних положень Закону про оренду землі базується саме на положеннях стаття 126-1 ЗК України, що пов`язує можливість поновлення існуючого договору з наявністю у цьому договорі обов`язкової умови про його поновлення. У разі наявності такої умови договір поновлюється на такий самий строк і на таких саме умовах.

Натомість укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), яке передбачене частиною першою статті 33 Закону про оренду землі у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 05.12.2019 № 340-IX, базується на встановленому законом переважному праві добросовісного орендаря та надає сторонам при застосуванні цієї процедури можливість змінювати істотні умови договору.

Тому поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться у абзаці 4 Розділу Перехідні положення Закону про оренду землі та поняття "поновлення договору оренди", яке містилось у Законі про оренду землі у попередній редакції, є змістовно різними.

Відповідно до правовідносин щодо процедури укладення договору оренди землі на новий строк в порядку реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк шляхом судового розгляду такої вимоги не є застосовними положення абзацу 4 Розділу Перехідні положення Закону України "Про оренду землі". Натомість за загальним правилом дії законів у часі застосуванню підлягає стаття 33 Закону про оренду в редакції, чинній на момент звернення з такою вимогою, адже вказівки про інше положення законодавства не містять

Відповідно до доповнених пунктів 27 і 28 Розділу X Перехідні положення ЗК Законом № 2145-IX під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: 1) вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану, щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення: а) державної, комунальної власності, невитребуваних, нерозподілених земельних ділянок, а також земельних ділянок, що залишилися у колективній власності і були передані в оренду органами місцевого самоврядування; б) приватної власності.

Законом № 2698-IX абзац перший підпункту 1 пункту 27 після слів «воєнного стану» доповнено словами «до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель» (тобто цим Законом).

Аналіз наведених положень ЗК дає підстави для висновку, що у період із 07 квітня до 19 листопада 2022 року договори оренди земельної ділянки були поновлені на один рік без волевиявлення сторін договору, строк яких сплив у цей проміжок часу.

Між позивачем ОСОБА_1 та Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області 01.10.2015 було укладено Договір оренди №1-241 земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель запасу на території Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту), в оренду була передана земельна ділянка загальною площею 15,0 га, кадастровий номер :01:007:0020, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Строк дії договору оренди землі, відповідно до договору складав 7 років, тобто до 30.09.2022.

У пункті 8 Договору оренди землі №1-241 від 01 жовтня 2015 року сторонами було передбачено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Враховуючи п. 27 «Перехідних положень» ЗК України дію договору оренди №1-241 від 01.10.2015 було автоматично продовжено до 30.09.2023.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 29.08.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про продовження строку дії договору оренди землі, яка адміністратором ЦНАП Вороновицької селищної ради була зареєстрована лише 14.09.2023.

Однак, будь-якої відповіді на вказану заяву від відповідача позивачу надано не було.

ОСОБА_1 26.03.2024 та 19.06.2024 вчергове звернувся до відповідача із заявами щодо не розгляду його заяв про поновлення строку дії договору оренди землі. Лише 08.08.2024 рішенням Вороновицької селищної ради 62 сесії VIII скликання №4849 було розглянуто заяву позивача та відмовлено у поновлені дії договору оренди землі №1-241 від 01.10.2015. Тобто, у строк, що значно перевищує місячний термін, що визначений законом для розгляду даного питання.

Отже є вірним висновок суду першої інстанції, що відповідач порушив право позивача на поновлення договору оренди землі, оскільки як вбачається з матеріалів справи селищна рада не розглянула заяву позивача про поновлення строку дії договору оренди, у визначений законом строк, а саме у місячний термін ні з дня дати на заяві від 29.08.2023, ні з дня реєстрації цієї заяви - 14.09.2023. Лише після неодноразових звернень позивача до відповідача, 08.08.2024 року рішенням селищної ради відмовлено в поновленні дії договору оренди.

При цьому, відповідачем не спростовано, що позивач не користувався земельною ділянкою, не сплачував орендну плату, протягом усього цього часу.

Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» (як у попередній, так і у чинній редакціях) встановлює алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та передбачає певні правові запобіжники для захисту орендаря від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря.

У своїх постановах Верховний Суд неодноразово акцентував увагу на необхідності врахування під час розгляду спорів у подібних правовідносинах презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних правовідносин.

Суд зауважував, що відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права.

При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.

Отже, законодавець, задекларувавши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

У межах розумної та добросовісної поведінки орган державної влади чи місцевого самоврядування як орендодавець, що представляє власника у спірних правовідносинах, може відмовити орендарю в укладенні договору, повідомивши його про наявність належних підстав для цього, зокрема про рішення орендодавця як власника більш розумно розпорядитись землею, чи вказавши на неналежне виконання орендарем умов договору.

Якщо ж власник такого рішення не прийняв, то за змістом статті 3 ЦК України та статті 33 Закону України «Про оренду землі» орган державної влади чи місцевого самоврядування (власник) зобов`язаний провести з орендарем добросовісні переговори, тобто добросовісно спробувати досягти домовленостей з орендарем: запропонувати, наприклад, конкретний розмір орендної плати, інший строк оренди тощо.

Адже орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має законодавчо передбачене переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин, а також право укласти договір оренди на новий строк.

Якщо орган державної влади чи місцевого самоврядування знехтував обов`язком добросовісно провести переговори (наприклад, явно безпідставно відмовив в укладенні договору), то слід керуватися тим, що такий орган зловживає своїм правом, порушуючи цим законні права орендаря.

Судовий захист у таких випадках передбачено лише для особи, яка належним чином виконувала свої обов`язки за договором та добросовісно використовувала належні їй права, тому орендодавець не може посилатися на свій захист на обставини, які свідчать про ухилення ним від проведення переговорів, та на власну недобросовісну поведінку, протиставляючи її легітимним прагненням та належній поведінці орендаря; водночас і орендар, що належно діяв, не може бути позбавлений можливості реалізації свого права на продовження орендних відносин, передбаченого законом, у тому числі через судовий захист. Інакше передбачене частиною дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» право орендаря оскаржити відмову, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі матиме лише декларативний характер та не призведе до відновлення порушеного права.

Так, судом встановлено, що позивач дотримався вимог законодавства, які регламентують його поведінку, необхідну для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, останній може вважатись таким, що набув право «правомірного очікування на поновлення його договору на новий строк», натомість орендодавець відмовив йому в поновленні договору безпідставно.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення селищної ради не містить обґрунтованих заперечень відповідача проти поновлення договору, що свідчить про порушення відповідачем вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» та гарантій позивача на поновлення договору. Крім того, суд вважає, що це рішення селищної ради було прийняте без належного обґрунтування причин відмови з огляду на те, що позивач неодноразово звертався до відповідача із відповідними зверненнями про намір продовжити договір оренди землі, починаючи з серпня 2023.

Аргументи скаржника про те, що ОСОБА_1 не здійснював належним чином сплату орендної плати відповідно до умов договору після його закінчення, є надуманими та нічим не підтвердженні.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_1 упродовж строку дії договору оренди користувався земельною ділянкою, після закінчення строку його дії продовжує користуватись спірною земельною ділянкою, і у нього немає заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою (протилежне не доведено), на неодноразові звернення позивача із заявами до відповідача про продовження строку дії договору оренди відповідач рішення щодо продовження строку дії договору оренди не приймав, а лише після тривалого часу 08.08.2024 року рішенням селищної ради відмовлено в поновленні дії договору оренди, орендар земельної ділянки належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення орендодавця не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору про намір його поновити, натомість відповідачем порушено місячний термін, визначений для повідомлення орендареві про прийняте рішення, що, у свою чергу, дало позивачу підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то апеляційний суд не здійснює перерозподіл витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника Вороновицької селищної ради адвоката Куцого Костянтина Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 26 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Береговий О. Ю.

Судді Панасюк О. С.

Шемета Т.М.