Справа № 373/3114/25
Провадження № 2/373/1641/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року м. Переяслав

Переяславський міськрайонний суд Київської області під головуванням судді Свояка Д.В. розглянув цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

Представник позивача Корнійчук Д.Д. звернулась до суду з вимогами: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №1379-6036 від 12.04.2024 в розмірі 37500,00 грн; стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.04.2024 між позивачем та відповідачем був укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії №1379-6036, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 7500,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5% за кожен день користування кредитом, строком на 300 днів, базовий період 30 днів.

Відповідач порушив умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 63750,00 грн, яка складається з суми кредиту 7500,00 грн; заборгованості за відсотками 56250,00 грн. Позивачем прийнято рішення про можливість застосування до відповідача програми лояльності та часткового списання заборгованості за нарахованими процентами. Таким чином, просить стягнути з відповідача частину суми заборгованості у розмірі 37500,00 грн, що складається із простроченої заборгованості за кредитом 7500,00 грн, простроченої заборгованості за процентами 30000,00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначає, що позивачем не враховано погашення 15.04.2024 суми кредиту у розмірі 5582,5 грн, що підтвердив копією квитанції. Із наданого позивачем розрахунку боргу, нарахування процентів проводилось на всю суму кредиту без врахування сплаченої суми.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі:

Ухвалою суду від 14.10.2025 відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

04.11.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву.

Судом встановлено наступні обставини:

12.04.2024 між позивачем та відповідачем в електронній формі був укладений договір про відкриття кредитної лінії №1379-6036, який засвідчений електронним підписом відповідача.

До позову додані правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «CreditKasa» затверджені 27.02.2024, паспорт споживчого кредиту, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (графік платежів), які також засвідчені електронним підписом відповідача.

Відповідно до п.4.1 договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 7500,00 грн. Умовами договору п.4.10 сторони узгодили розмір процентної ставки за користування кредитом у розмірі 2,5% за кожний день користування кредитом. Строк надання кредиту та строк дії договору становить 300 днів, дата повернення кредиту 05.02.2025 (п.4.12). Базовий період встановлено 30 календарних днів (п.4.8).

До позову додана копія довідки платіжної системи LiqPay про перерахування коштів відповідачу відповідно до кредитного договору №1379-6036 від 12.04.2024.

Представник відповідача надав копію платіжної інструкції від 15.04.2024 № 3 про перерахування 5582,50 грн.

Норми права, застосовані судом:

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За нормами ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до норм ст. 526, 527, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Законом України «Про платіжні послуги» визначаються поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури.

Відповідно до п.53 ст.1 цього Закону переказ коштів без відкриття рахунку - платіжна послуга, що надається платнику з метою переказу коштів у готівковій чи безготівковій формі отримувачу або надавачу платіжних послуг, який діє від імені отримувача, під час якої надавач цієї послуги не використовує відкритий у нього рахунок платника та/або отримувача.

Згідно з п.54 ст.1 цього Закону, платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції.

Як зазначено в п.6 ч.1 ст.5 цього Закону, до фінансових платіжних послуг належать послуги з переказу коштів без відкриття рахунку.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 46 цього Закону надавач платіжних послуг має право виконувати платіжні операції користувачів за допомогою/з використанням однієї чи кількох платіжних систем, учасником яких він є, або залучати для виконання платіжних операцій інших надавачів платіжних послуг як посередників. Надавачі платіжних послуг виконують платіжні інструкції відповідно до черговості їх надходження (крім випадків, установлених законом) та виключно в межах залишку коштів на рахунку платника, крім випадків виконання платіжної операції за рахунок наданого платнику кредиту.

Згідно з ч.8 ст.46 цього Закону надавач платіжних послуг вважається таким, що виконав належним чином платіжну операцію, якщо така операція виконана на користь отримувача відповідно до унікального ідентифікатора, зазначеного ініціатором у платіжній інструкції.

Як зазначено в ч.1 ст.49-1 цього Закону надавачі платіжних послуг виконують миттєвий кредитовий переказ відповідно до вимог, встановлених цим Законом. Національний банк України має право встановлювати додаткові вимоги та обмеження щодо виконання миттєвого кредитового переказу.

Відповідно до чч.3, 4 ст.49-1 цього Закону надавач платіжних послуг з обслуговування рахунку після отримання платіжної інструкції на виконання миттєвого кредитового переказу зобов`язаний перевірити дотримання всіх необхідних умов для виконання такої платіжної інструкції та наявність і доступність коштів на рахунку платника. Надавач платіжних послуг з обслуговування рахунку після вчинення всіх дій щодо перевірки блокує суму коштів платіжної операції, необхідну для виконання миттєвого кредитового переказу, або списує суму коштів платіжної операції з рахунку платника.

Моментом прийняття платіжної інструкції на виконання миттєвого кредитового переказу є зафіксований в операційно-обліковій системі надавача платіжних послуг з обслуговування рахунку час надходження до нього такої платіжної інструкції від платника, незалежно від години або календарного дня її прийняття.

Згідно з ч.5 ст. 49-1 цього Закону надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний протягом 10 секунд з моменту прийняття платіжної інструкції на виконання миттєвого кредитового переказу забезпечити зарахування суми коштів за платіжною операцією на рахунок отримувача, доступність для отримувача зарахованих коштів та повідомити надавача платіжних послуг з обслуговування рахунку про завершення платіжної операції.

Надавач платіжних послуг отримувача після зарахування на рахунок отримувача суми коштів за платіжною операцією з виконання миттєвого кредитового переказу зобов`язаний невідкладно безкоштовно повідомити отримувача про таке зарахування коштів у спосіб, передбачений договором між ними.

22.11.2023 було прийнято Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023. Вказаним Законом внесено зміни та доповнення до Закону України № 1734-VIII від 15.11.2016 «Про споживче кредитування».

Зокрема, ст. 8 Закону України № 1734-VIII від 15.11.2016 «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Пунктом 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів ? 2,5 %; протягом наступних 120 днів ? 1,5 %.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінка аргументів сторін, доказів.

При оцінці доказів та аргументів суд враховує положення ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договору тлумачить на користь відповідача, як споживача послуг позивача.

Судом встановлено, що підписавши кредитний договір №1379-6036 від 12.04.2024, відповідач прийняв умови надання всіх послуг, зокрема, строк кредитування, плату за кредит, порядок погашення кредиту, відповідальність.

Позивачем було передано відповідачу на виконання договору визначену в них суму коштів, що підтверджується довідкою платіжної системи LiqPay, де вказано всю необхідну інформацію для ідентифікації цього платежу, як такого, що здійснений на виконання договору №1379-6036 від 12.04.2024 між позивачем та відповідачем, тобто позивачем доведено, що між сторонами було підписано цей договір, позивачем передано за допомогою АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу за цим договором кошти у порядку, визначеному в ньому. Зазначена довідка, як доказ здійснення платежу із використанням платіжної системи узгоджується з приписами Закону України «Про платіжні послуги».

Проте Закон України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023. Перехідні положення закону застосовуються у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового Закону. Таким чином положення пункту 2 розділу II та пункту 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» застосовуються виключно до кредитних договорів, укладених до 24 грудня 2023 року, якщо строк їх дії було продовжено після цієї дати.

Натомість до кредитних договорів, укладених після 24.12.2023, підлягає застосуванню ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», якою встановлено, що максимальна денна процентна ставка не може перевищувати 1%, розрахованих згідно з частиною четвертою цієї ж статті.

Розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитом здійснено позивачем із застосуванням стандартної процентної ставки в день 2,5% в межах строку кредитування з 12.04.2024 по 05.02.2025 та становить 56250,00 грн. Проте, позивач просить стягнути з відповідача частину простроченої заборгованості за процентами у розмірі 30000,00 грн.

Оскільки кредитний договір №1379-6036 був укладений 12.04.2024, тобто після набрання чинності Законом України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальна денна процентна ставка за кредитом для відповідача не могла перевищувати 1 %.

Таким чином, нарахування відсотків позивачем є необґрунтованим та таким, що суперечить чинному законодавству.

Судом встановлено, що відповідач 15.04.2024 частково сплатив заборгованість за кредитом у розмірі 5582,5 грн, про що свідчить копія платіжної інструкції № 3 від 15.04.2024.

Станом на 15.04.2024 заборгованість відповідача становила 7800,00 грн, з яких 7500,00 грн заборгованість за кредитом, 300,00 грн заборгованість за процентами (7500,00 грн х 1% х 4 дні), то з урахуванням сплаченої суми заборгованість за основною сумою кредиту становить 2217,5 грн.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором та не повернув кредитні кошти протягом строку кредитування, що визначений договором, тому з нього на користь позивача підлягає стягненню сума неповернутого кредиту у розмірі 2217,5 грн, та проценти як плата за користування кредитом з 16.04.2024 по 05.02.2025 із застосуванням денної процентної ставки 1%. З врахуванням викладеного проценти за користування кредитними коштами становлять 6563,8 грн (2217,5 грн х 1% х 296 днів).

За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню у загальному розмірі 8781,3 грн, щоскладається із суми основного боргу у розмірі 2217,5 грн; заборгованості за процентами в розмірі 6563,8 грн.

Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,4 грн, як передбачено ст.4 ЗУ «Про судовий збір».

Ціна позову визначена позивачем сумою стягнення 37500,00 грн. Оскільки, суд частково задовольняє вимоги на суму 8781,3 грн, що становить 23% від ціни позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 557,15 грн (2422,4 х 23%) судових витрат у виді судового збору.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1379-6036 від 12.04.2024 в розмірі 8781 (вісім тисяч сімсот вісімдесят одна) гривня 30 копійок, що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 2217 (дві тисячі двісті сімнадцять) гривень 50 копійок, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 6563 (шість тисяч п`ятсот шістдесят три) гривні 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» судовий збір в розмірі 557 (п`ятсот п`ятдесят сім) гривень 15 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін та інших учасників справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», , місцезнаходження: б-р Лесі Українки, 26, офіс 407, м. Київ, 01133;

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: Д. В. Свояк