Номер провадження: 22-ц/813/1639/25
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я.В.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», в інтересах якого діє адвокат Руденко Костянтин Васильович

на рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 травня 2024 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» звернулось до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 10 жовтня 2021 року уклало з ОСОБА_1 . Договір надання кредиту в електронній формі, за яким останній отримав кредит у сумі 6000 грн на 30 днів.

Вказано, що ОСОБА_1 отримані грошові кошти в передбачений договором строки не повернув, внаслідок чого станом на 07.11.2023 року утворилась заборгованість в розмірі 22884 грн, яка складається з: 6000 грн заборгованість за кредитом, 4884 грн заборгованість по відсотках та 12000 грн заборгованість по відсотках згідно п. 3.3 Договору, яку і просить суд стягнути з відповідача.

Крім того, стягнути з відповідача судові витрати - судовий збір 2684 грн та 9000 грн витрат на правничу допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 20 травня 2024 року ухвалено позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» () заборгованість на дату погашення кредиту - 09.11.2021 року, у сумі 9960 грн, яка складається з 6000 грн тіла кредиту за договором та 3960 грн - суму процентів за користування кредитом і судові витрати в сумі 1168,08 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Суд вважав обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у розмірі 6000 грн та заборгованість за відсотками у розмірі 3960 грн, розмір яких прямо зазначений у Договорі, а разом 9960 грн, виходячи з того, що відповідно до положень ст. 1048 ЦК України, позивач має право стягнути заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам за користування коштами у межах погодженого сторонами строку дії Кредитного договору, тобто до 09.11.2021 року. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», в інтересах якого діє адвокат Руденко Костянтин Васильович подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить, скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.05.2024р. по справі № 947/37470/23 в частині:

- відмови у стягненні заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 4,0% від суми несвоєчасно повернутого Кредиту (грошових коштів) за кожний день прострочення за період з 17.11.2021 року по 05.01.2022 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 12 000 грн;

- витрат на професійну правничу допомогу 9000,00 грн;

- пропорційному зменшенні судового збору з 2684,00 грн до 1168,08 грн;

та ухвалити у відповідній частині нове, яким задовольнити позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО» про стягнення з ОСОБА_1 :

- суми заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 4,0% від суми несвоєчасно повернутого Кредиту (грошових коштів) за кожний день прострочення за період з 17.11.2021 року по 05.01.2022 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 12 000 грн;

- витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн, які понесені у суді першої інстанції;

- судового збору у розмірі 2684,00 грн за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн, та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4026 грн за подання апеляційної скарги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні з відповідача заборгованості за нарахованими процентами згідно п. 3.3. Кредитного договору, відповідно до якого, у разі порушення строків повернення кредиту встановленим п. 1.3. Кредитного договору, позичальник сплачує Товариству плату за неправомірне користування Кредитом за процентною ставкою - 4.0% від суми несвоєчасно повернутого Кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 1460.00%) Кредитом понад строк зазначений у пункті 1.3 цього Договору.

Сторони домовились, шо процента ставка визначена в цьому пункті Договору, нараховується відповідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно, суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір витрат по сплаті судового збору та не стягнув з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 грн.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Пояснення учасників справи

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» адвокат Руденко К.В. у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належно, тому, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» зареєстровано в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як юридична особа, та є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Відповідач 10 жовтня 2021 року уклав з позивачем Договір про надання кредиту № 5-4 в електронній формі та отримав 6000 грн кредиту.

Відповідно з п. 1.3 дії Договору та строк надання кредиту складає 30 днів, а згідно п.1.2 процентна ставка 2,2%.

Кредитодавець, в порядку встановленому Договором, виконав умови Договору та перераховано на рахунок відповідача суму кредиту в розмірі 6000 грн. Доказів неотримання грошових коштів відповідачем не надано та судом не здобуто.

Зобов`язання щодо повернення суми позики та процентів відповідачем не виконані.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Рішення суду першої інстанції в частин стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованості на дату погашення кредиту - 09.11.2021 року, у сумі 9960 грн, яка складається з 6000 грн тіла кредиту за договором та 3960 грн - суми процентів за користування кредитом, сторонами не оскаржене, а тому, у колегії судів відсутні підстави для перевірки правильності висновків суду першої інстанції у вказаній частині.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Між сторонами кредитного договору виникли правовідносини, які регулюються ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст. 615, 629, 1050, 1054 ЦК України.

Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з положеннями ст.ст. 6, 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічна пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За викладених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог ТОВ «ФК «Ріальто» про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими процентами за ставкою 4,0 % від суми несвоєчасно повернутого Кредиту (грошових коштів) за кожний день прострочення за період з 17.11.2021 року по 05.01.2022 року (включно) у розмірі 12 000 грн.

Так, ч. 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до висновків, викладених зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Пунктом 3.3 договору укладеного між сторонами, передбачено нарахування кредитодавцем відсотків за користування кредитом в розмірі 4,0% від суми кредиту за кожен день користування.

Пунктом 1.3 договору визначено, що строк кредитування становить 3 календарних дні.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ТОВ «ФК «Ріальто» має право на стягнення з відповідача лише заборгованість за відсотками, нарахованими відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 2,2 % за кожен день користування кредитом за період з 10.10.2021 року по 09.11.2021 року, яка згідно графіка розрахунків, що є додатком №1 до договору, становить 3960 грн, а вимоги ТОВ «ФК «Ріальто» про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками за ставкою 4,0 % від суми несвоєчасно повернутого Кредиту (грошових коштів) за кожний день прострочення за період з 17.11.2021 року по 05.01.2022 року (включно) у розмірі 12 000 грн, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи представника ТОВ «ФК «Ріальто» про те, що відсотки за період з 17.11.2021 року по 05.01.2022 року за ставкою 4,0 % в день, були нараховані саме на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому, обґрунтовуючи свої доводи, ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» посилалося на положення п. 3.3 договору.

Разом з тим, п. 3.3 кредитного договору чітко передбачає нарахування відсотків за ставкою 4,0 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту саме за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у п. 1.3 цього договору, а не за кожен день прострочення.

Визначений кредитодавцем розмір відсотків у вказаному пункті 4,0 % за кожен день користування кредитом вказує на наявність у нього намірів одержувати відсотки за користування кредитом у збільшеному розмірі понад установлені у договорі строки з метою отримання прибутків.

З огляду на формулювання, викладені у договорі та зміст правовідносин, саме по собі посилання на положення ст. 625 ЦК України не надає ТОВ «ФК «Ріальто» підстав для стягнення відповідних сум.

Права ТОВ «ФК «Ріальто» як кредитора повністю відновлені шляхом стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом в сумі 6 000,00 грн та заборгованості за нарахованими процентами за період з 10.10.2021 року по 09.11.2021 року в сумі 3960 грн, що відповідає визначеній сторонами у договорі сукупній вартості кредиту.

Щодо вимог позивача в частині відшкодування витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що рішення суду не містить висновків щодо відшкодування таких витрат. Тобто, питання щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу судом першої інстанції не вирішувалося, а отже, не може бути предметом перегляду апеляційним судом.

Позивач не позбавлений права звернутися до суду першої інстанції для вирішення питанні щодо відшкодування витрат на правничу допомогу.

Питання щодо відшкодування витрат на оплату судового збору, вирішено судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування у цій частині відсутні.

Оскільки судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги та інші судові витрати не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», в інтересах якого діє адвокат Руденко Костянтин Васильович, залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко