У Х В А Л А

29 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя Покровського районного суду міста Кривого Рогу Ваврушак Н.М. розглянувши представника позивача ОСОБА_1 , який дії в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на рухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла вказана вище позовна заява, разом із позовом надана заява про забезпечення позову, де представник позивача просить суд накласти арешт на транспортний засіб - автомобіль червоного кольору, 2014 року випуску, марки Volkswagen Jetta, з державними номерними знаками НОМЕР_1 , VIN, заборонити будь-яким співробітникам Святошинської окружної прокуратури та Святошинського управління поліції ГУ НПУ в м. Києві передавати транспортний засіб третім особам, окрім ОСОБА_2 .

Позовна заява не прийнята до розгляду та не відкрито провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України, дана заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, суд приходить до таких висновків.

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом ОСОБА_3 про визнання, як за добросовісний набувачем, права власності па транспортний засіб червоного кольору, 2014 рок; випуску, марки «Volkswagen» модель «Jetta», з державними номерними знаками НОМЕР_2 , YIN: НОМЕР_3 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.03.2025 року між ними був укладений договір купівлі продажу вказаного транспортного засобу. Укладення договору кугіівлі-продажу відбувалось за наведених нижче обставин.

07 січня 2025 року Позивач вирішив придбати автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Jetta» та розпочав пошуки в мережі Інтсрнст. Того ж дня у соціальній мережі Instagram на сторінці з назвою «autokievrom» Позивач знайшов оголошення про продаж вищезазначеного автомобіля, був вказаний номер телефону НОМЕР_4 . В подальшому особа, яка розмістила оголошення про продаж, зв`язалася з Позивачем та вони домовилися про зустріч. Позивач оглянув автомобіль, він йому повністю сподобався, після чого Позивач та ОСОБА_4 домовились стосовно обміну автомобілів з доплатою Позивача.

У зв`язку з тим, що станом на 08.01.2025 року база ГСЦ МВС України не працювала через кібератаку, Позивач з чоловіком на ім`я ОСОБА_4 домовились про тс, що останній видасть, так звану «генеральну довіреність» па Позивача. Крім того Позивач також залишив власний автомобіль чоловіку на ім`я ОСОБА_4 , а також передав йому доплату в сумі 4000 доларів США. Автомобіль, на якому приїхав ОСОБА_4 , Позивач залишив собі. На підтвердження досягнутих домовленостей, Позивач та особа на ім`я ОСОБА_4 обмінялись розписками.

15 січня 2025 року Позивачу зателефонував ОСОБА_4 і попросив надати йому копію паспорту громадянина України та РНОКГІГІ для підготовки довіреності, що позивач зробив, переславши вказані документи на меседжср «Telegram».

18 березня 2025 року о 21 годині 22 хв. Позивач разом з ОСОБА_4 в телефонному режимі через додаток «Дія» подали заявку на переоформлення автомобіля, далі прийшло повідомлення про успішне переоформлення права власності па автомобіль на ім`я Позивача.

Після переоформлення права власності на автомобіль, Позивач відкрито використовував його для своїх потреб до жовтня 2025 року.

Позивачу вдалося з`ясувати, що в провадженні слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000865 від 07.03.2025 року, внесене до ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 етапі 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у період часу з 19.09.2024 по 29.10.2024 невстановлені слідством особи, перебуваючи на території Святошинського району м. Києва, шахрайським шляхом, з використанням підроблених документів заволоділи чужим майном, яке належить ОСОБА_3 , а саме транспортним засобом - автомобілем 2014 року випуску, марки «Volkswagen» моделі «Jetta» з д.н.з. НОМЕР_5 , VIN: НОМЕР_3 , чим спричинили матеріальну шкоду.

Під час досудового розслідування, з`ясовано, що даний автомобіль зареєстрований за а громадянином ОСОБА_3 , в подальшому був перереєстрований за ОСОБА_5 . Далі, вказаний автомобіль знову в ТСЦ №3245 був перереєстрований із укладанням договору купівлі-продажу через електронні сервіси та зовнішні ресурси на громадянина: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з закріпленням номерного знаку НОМЕР_5 та свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_6 .

Допитаний в ході досудового розслідування потерпілий ОСОБА_3 про те, що він підписував будь-які документи щодо продажу автомобіля заперечив та показав, що будь-яких доручень іншим особам щодо користування чи здійснення дій зняття з реєстрації, відчуження чи перереєстрації власного транспортного засобу не надавав. Вказаний автомобіль був перереєстрований на іншу особу без його відома, оскільки даний транспортний засіб 19.09.2024 року разом зі свідоцтвом про реєстрацію він надав для тимчасового користування знайомому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для того щоб останній допоміг продати або обміняти автомобіль на інший.

Постановою слідчого від 01.06.2025 року вказаний автомобіль визнаний речовим доказом.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 13.08.2025 року по справі № 759/17732/25 накладений арешт майна у кримінальному провадженні № 0000865 від 07.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 190 КК України.

Накладено арешт на транспортний засіб - автомобіль червоного кольору, 2014 року випуску, марки Volkswagen Jetta, з державними номерними знаками НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 , з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, пересування, передачі чи відчуження та з метою забезпечення збереження речового доказу у кримінальному провадженні № 0000865 від 07.03.2025 року.

Накладено обтяження щодо транспортного засобу автомобіля червоного кольору, 2014 року випуску, марки Volkswagen Jetta, з державними номерними знаками НОМЕР_7 , VIN: НОМЕР_3 , а саме: заборонено перереєстрацію, зняття з обліку та відчуження або виїзду ним за межі України на час досудового розслідування.

Таким чином, у Позивача був вилучений набутий ним транспортний засіб в рамках досудового розслідування, незважаючи на те, що ухвала слідчого судді про арешт автомобіля, не містить заборони на користування автомобілем на час здійснення досудового розслідування. Позивач має обґрунтовані припущення, що по завершенні досудового розслідування, правоохоронні органи мають намір передати автомобіль ОСОБА_3 .

Враховуючи зазначене, право власності Позивача на набутий ним автомобіль не визнається.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження виникнення потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частини перша, друга статті 150 ЦПК України).

Положеннями статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Оцінюючи співмірність, необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, відповідність заявленій вимозі, їхній меті, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Співмірність передбачає визначення судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії (ухвала Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі № 361/7573/19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 вказано: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення».

Суд, розглянувши подану заяву та додані до неї докази, дійшов висновку, що позивач вказує метою забезпечення позову не майбутнє виконання рішення суду, а висловлює свою незгоду із рішенням слідчого судді, де вирішено питання про арешт майна та не погоджується із діями слідчого у кримінальному провадженні.

За таких обставин, суд вважає, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, стороною позивача не викладені доводи щодо не можливості настання несприятливих наслідків у разі незабезпечення позову, а зазначені доводи зводяться до незгоди із проведеними заходами досудового розслідування № 0000865 від 07.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 190 КК України.

Керуючись ст. ст. 151 -153, 157 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволення заяви представника позивача ОСОБА_1 , який дії в інтересах позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на рухоме майно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала суду складена та підписана 23 грудня 2025 року.

Суддя Н. М. Ваврушак