17.12.2025 Справа № 363/6190/25
РІШЕННЯ

Іменем України

17 грудня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді Рукас О.В.

за участю секретаря судових засідань Вільчинської Є.Д.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306; ) до ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за договором, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що 25.05.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» (далі - ТОВ «ІНФІНАНС») та ОСОБА_1 було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № та отримання кредиту згідно заявки-анкети № від 19.12.2019 року на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики, що акцептована відповідачем 19.12.2019 шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України).

Відповідно до умов договору позики кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000,00 грн, в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами.

Строк та умови користування кожним траншем є окремими та визначаються сторонами відповідно до умов договору.

ТОВ «ІНФІНАНС» належним чином виконало свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку передбаченому умовами договору кредиту, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви.

14 липня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ») було укладено Договір факторингу № 14-07/21, відповідно до якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за Договором позики № від 19.12.2019 року, що укладений між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 .

У свою чергу, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило право вимоги до боржників Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, у тому числі за договором позики № від 19.12.2019 року, що укладений між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 .

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на дату подання позовної заяви - 20.10.2025 року відповідно до розрахунку заборгованості становить 115739,79 грн, в тому числі: 6990,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 108749,79 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 94332,91 грн, з яких: 6990,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 87342,91 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «ІНФІНАНС» та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В.

Ухвалою суду від 21.11.2025 року провадження у справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, шляхом подачі заяв по суті справи.

У судове засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. У позовній заяві представником позивача заявлено клопотання, в якому висловлено прохання щодо проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача, а також надано згоду на ухвалення заочного рішення суду. На момент ухвалення судового рішення від сторони позивача будь-яких інших заяв, клопотань не надходило.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання не з`явився. До початку розгляду справи від відповідача надійшла заява, в якій він погодився з заборгованістю за тілом кредиту, заперечував проти стягнення нарахованих відсотків, крім того, вважав завищеними та неспівмірними понесені позивачем витрати на правничу допомогу тому просив відмовити в їх стягненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У Постанові КЦС ВС від 16.12.2020 року у справі № 561/77/19 зроблено висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 6, 8 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У Постанові КЦС ВС від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Судом встановлено, що 25 травня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» (далі - ТОВ «ІНФІНАНС») та ОСОБА_1 був укладений договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № (а.с. 16-18) відповідно до умов якого, товариство надає позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за умовами програми «MoneyBOOM», а позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити відсотки та інші платежі за користування кредитом.

Відповідно до п. 1.6 договору ТОВ «ІНФІНАНС» відкрило ОСОБА_1 кредитну лінію в розмірі 20000,00 грн. Максимальний строк користування кредитом (траншем) 30 календарних днів. Максимальна відсоткова ставка за один календарний день - 1,75 %.

Згідно з п. 1.2 договору кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу не пізніше строку користування траншем.

У п. 3.5 договору сторони окремо погодили, що у випадку користування позичальником кредитом (траншем) понад строк, встановлений відповідно до п. 1.15 договору або додатковими угодами між сторонами, зобов`язання позичальника за цим договором продовжувався на весь період фактичного користування кредитом (траншем), при цьому у випадку, якщо відсоткова ставка за користування кредитом (траншем), що встановлена відповідно до п. 1.15 цього договору менша ніж 1,75 % від суми кредиту (траншу) за кожен день користування кредитом (траншем), то правила нарахування процентів за відсотковою ставкою визначеною відповідно до п. 1.15 цього договору скасовуються з першого дня прострочення кредитом (траншем) і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом (траншем), а саме 1,75 відсотків за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня прострочення строкового повернення кредиту (траншу) і до дня повного повернення кредиту (траншу). Договір містить відмітку про підписання електронним підписом.

Відповідно до пропозиції надання 5-го траншу кредиту згідно заявки-анкети № від 19.12.2019 року в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 25.05.2019 року (оферта) (а.с. 19 зворот), ТОВ «ІНФІНАНС» пропонує ОСОБА_1 отримати 5 транш кредиту в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах надання фінансового кредиту № від 25.05.2019 року, строк дії договору - 3 роки. Розмір траншу 6990,00 грн, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка 638,75 % річних. Пропозиція містить відмітку про підписання електронним підписом 5d7u5f.

Відповідно до акцепту оферти від 19.12.2019 року (а.с.20) на отримання 5-го траншу кредиту згідно заявки-анкети № від 19.12.2019року в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 25.05.2019 року, ОСОБА_1 згоден отримати 5 транш кредиту в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 25.05.2019 року, строк дії договору - 3 роки. Розмір траншу 6990,00 грн, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка 638,75 % річних. Акцепт містить відмітку про підписання електронним підписом 5d7u5f.

Відповідно до довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №4169_8 від 08.09.2025 року та довідки ТОВ «ІНФІНАНС» (а.с.26, 26 зворот) на платіжну картку відповідача ОСОБА_1 НОМЕР_1 , яка вказана в Заявці-Анкеті на отримання кредиту, 19.12.2019 року було перераховано кошти в розмірі 6 990 грн.

Таким чином, судом встановлено, що 25.05.2019 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 шляхом підписання договору в електронний формі було обумовлено всі істотні умови позикового зобов`язання, що мало виникнути внаслідок передачі товариством обумовленої суми грошових коштів у власність ОСОБА_1

ТОВ «ІНФІНАНС» належним чином виконало свої зобов`язання за договором позики, надавши відповідачу грошові кошти, в порядку передбаченому умовами договору.

Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 , що здійснений ТОВ «ІНФІНАНС», заборгованість на дату відступлення права вимоги за договором № 14-07/21 складала: за тілом кредиту 6990,00 грн, відсотки нараховані за користування кредитними коштами 70217,42 грн, право вимоги на яку було передано ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (а.с. 27-34 - розрахунок заборгованості, а.с. 42- реєстр боржників).

Вказані обставини стороною відповідача спростовано не було.

Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «ІНФІНАНС» своє зобов`язання за договором позики № від 25.05.2019 року виконало у повному обсязі, надавши у розпорядження ОСОБА_1 погоджену суму позики.

У свою чергу, з розрахунку заборгованості (а.с. 27-34) судом встановлено, що ОСОБА_1 своє зобов`язання за договором позики № від 25.05.2019 року у повному обсязі не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 77207 грн. 42 коп., з яких: 6990 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; 70 217 грн. 42 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, судом встановлено факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання з повернення заборгованості за договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Таким чином, договірні відносини факторингу передбачають особливий суб`єктний склад, оскільки сторонами такого договору можуть бути лише чітко визначені актом цивільного законодавства особи: клієнтом за договором факторингу може бути будь-яка фізична та юридична особа, які є суб`єктами підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України), а фактором - банк чи інша фінансова установа, яка має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України).

У Постанові ВС від 18.10.2023 року у справі № 905/306/17, а також постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.

Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Судом встановлено, що 14.07.2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 14-07/21 (а.с. 37-39), відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» зобов`язалося передати грошові кошти у розпорядження ТОВ «ІНФІНАНС», а ТОВ «ІНФІНАНС» зобов`язалося відступити права грошової вимоги до боржників.

Платіжним дорученням №М1 від 15.07.2021, на загальну суму 1 561 454 грн. 09 коп. (а.с. 39) підтверджується перерахування коштів від ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на користь ТОВ «ІНФІНАНС» в якості оплати за відступлення права вимог згідно договору факторингу № 14-07/21 від 14.07.2021 року.

Відповідно до умов договору факторингу № 14-07/21 від 14.07.2021 року перехід прав вимоги до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» пов`язується з моментом підписання сторонами акту-прийому-передачі реєстру боржників, після чого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» стає кредитором по відношенню до боржників та набуває відповідні права вимоги.

14.07.2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було підписано акти прийому-передачі реєстру боржників від 14.07.2021 року за договором факторингу № 14-07/21 від 14.07.2021 року (а.с. 39 зв.).

З реєстру боржників №1 та витягу з реєстру боржників від 14.07.2021 року (а.с. 40-41, 42) судом встановлено, що до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги ТОВ «ІНФІНАНС» до ОСОБА_1 , що виникло на підставі договору позики № від 25.05.2019 року та складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 77 207 грн. 42 коп., з яких: 6 990 грн. 00 коп. заборгованість за тілом позики; 70 217 грн. 42 коп. заборгованість за процентами за користування позикою.

Судом встановлено, що 10.01.2023 року між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 10-01/2023 (а.с. 43-45), відповідно до п.2.1 якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» зобов`язалось ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступити ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право грошової вимоги до боржників.

Відповідно до умов договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 року перехід прав вимоги до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» пов`язується з моментом підписання сторонами акту-прийому-передачі реєстру боржників, після чого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» стає кредитором по відношенню до боржників та набуває відповідні права вимоги.

28.02.2023 року між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було підписано акт зарахування зустрічних однорідних вимог до якого долучені підписані сторонами реєстри боржників за договором факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 року (а.с. 46) та акт прийому-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 року (а.с.45зв.).

Відповідно до реєстру боржників (а.с. 47-48) до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право вимоги ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 що виникло на підставі договору позики № від 25.05.2019 року та складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 115 739 грн. 79 коп., з яких: 6990 грн. 00 коп. заборгованість за тілом позики; 111 719 грн. 86 коп. заборгованість за процентами за користування позикою.

Таким чином, судом встановлено отримання позивачем права вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № від 25.05.2019 року.

Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц).

Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц).

У зв`язку з цим суд також звертає увагу, що в постанові ВП ВС від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Судом встановлено, що внаслідок порушення зобов`язань за кредитним договором у відповідача ОСОБА_1 виникла заборгованість, яка станом на 20.10.2025 складає 115739,79 грн, в тому числі: 6990,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 108749,79 грн - нараховані відсотки згідно з кредитним договором.

Позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набув права вимоги на вказану заборгованість на підставі договору №10-01/2023 від 10.01.2023. Позивач не здійснював жодних нарахувань на суму заборгованості з моменту набуття права вимоги. При цьому, позивач фактично просить стягнути з відповідача лише частину заборгованості, а саме заборгованість у розмірі 94332,91 грн, з яких: 6990,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 87342,91грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «ІНФІНАНС».

Тобто, позивач у тексті позовної заяви зробив акцент на те, що в частині заборгованості за відсотками бажає стягнути з відповідача таку заборгованість станом на дату відступлення права вимоги первісним кредитором - ТОВ «ІНФІНАНС». В той же час, з досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «ІНФІНАНС» складала 70 217 грн. 42 коп., а не 87342,91 грн, як зазначено в позовній заяві.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено укладення договору позики між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 , факт виконання ТОВ «ІНФІНАНС» свого зобов`язання з надання позики, факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання з повернення суми позики та сплати процентів, факт отримання ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги до ОСОБА_1 за договором, що складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі у загальному розмірі 77 207 грн. 42 коп., з яких: 6 990 грн. 00 коп. заборгованість за тілом позики; 70 217 грн. 42 коп. заборгованість за процентами за користування позикою.

На підставі цього суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 за договором позики № від 25.05.2019 року, що був укладений між первісним кредитором ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 .

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З позовної заяви вбачається, що судові витрати позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви (2 422 грн. 40 коп.), витрат на професійну правничу допомогу (25 000 грн. 00 коп.).

Відповідно до ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

ОСОБА_1 подав заперечення проти обґрунтованості та співмірності заявленого позивачем розміру судових витрат на професійну правничу допомогу.

На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем до позову додано: Договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01 липня 2023 року укладений між адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»; прайс-лист АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС»; заявку про надання юридичної допомоги № 549 від 01 вересня 2025 року до договору №01-07/2024 від 01 липня 2023року, згідно з якою ціна з надання усної консультації з вивчення документів - 4000,00 грн (2 години вартістю по 2000,00 грн), ціна надання письмової консультації з вивчення документів 3000,00 грн (1 година), ціна складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 18000,00 грн (6 годин по 3000,00 грн); витяг з акту №14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025, згідно з яким загальна вартість наданих послуг складає 25000,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн є неспівмірною, зокрема, із складністю справи та виконаними роботами. Зокрема, суд звертає увагу на те, що представником позивача завищені години, які об`єктивно необхідні для вчинення певного виду правової допомоги - як надання усної консультації, так і складання позовної заяви про стягнення боргу. Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, містить 5 аркушів (9 сторінок), відсутні посилання на судову практику, що потребувало б додаткового часу на її вивчення. Пакет документів, що доданий до позовної заяви, також є наперед визначеним та не потребує великих зусиль для його зібрання.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат.

Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У справі № 922/3812/19 Верховний Суд зазначив, що суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).

Відтак, суд вважає, що обґрунтованим та співмірним в даному випадку є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідачем не надано заперечень щодо обґрунтованості та співмірності понесених позивачем судових витрат, а матеріали позовної заяви містять достатню сукупність доказів на підтвердження їх понесення, то понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу, зважаючи на розмір задоволених вимог відносно розміру заявлених вимог, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1982 грн. 73 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.00 коп.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ст.ст. 11, 526, 610, 612, 626, 1046-1056-1, 1077, 1079 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 133, 141, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 25.05.2019 року в загальному розмірі 77207 (сімдесят сім тисяч двісті сім) гривень 42 копійки, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6990 (шість тисяч дев`ятсот дев`яносто) гривень 00 копійок; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «ІНФІНАНС» - 70217 (сімдесят тисяч двісті сімнадцять) гривень 42 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволений позовних вимог у розмірі 1982 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят дві) гривні 73 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлений 29.12.2025 року.

Позивач:

ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306; ).

Відповідач:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ).

Головуючий суддя О.В. Рукас