справа № 619/3171/24
провадження № 2/619/58/25
РІШЕННЯ

іменем України

30 грудня 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Калиновської Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Булах С.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дергачі матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту та про визнання права спільної сумісної власності на майно, про поділ земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом, в якому просить встановити юридичний факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в період з 2013 року по квітень 2024 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу; визнати земельну ділянку для ведення садівництва № НОМЕР_1 площею 0,0501 га в садівничому товаристві «Будівельник» на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, кадастровий номер :21:000:0066, що зареєстрована на ім`я ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 27 травня 2015 року та посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Цимбал І.В. за реєстровим номером №528 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , набутою під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину зазначеної вище земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог позивачкою зазначено, що вона знайома з відповідачем ОСОБА_3 . Невдовзі після знайомства у них склалися дуже добрі стосунки, вони сподобалися один одному, виникли взаємні почуття та з огляду на те, що ОСОБА_3 розірвав шлюб з дружиною, а позивачка взагалі в шлюбі ні з ким ніколи не перебувала, стали підтримувати фактично шлюбні стосунки. ОСОБА_3 пішов з житла, де під час шлюбу проживав з дружиною та поселився у позивачки в квартирі АДРЕСА_1 , що належить їй на праві особистої власності. Спочатку 23 листопада 2013 року відповідач знявся з попередньої адреси реєстрації місця проживання та на талоні форми А-4 зазначив, що вибуває в АДРЕСА_2 , але фактично зареєструвався пізніше 26 жовтня 2017 року, що зазначено у його паспорті. Ще до реєстрації проживання у квартирі позивачки сторони відносились один до одного як чоловік та дружина, дбали один про одного, разом вирішували питання побуту. Їх головною метою стало придбання земельної ділянки за межами міста. Вони мріяли зайнятися садівництвом та щоб на цій ділянці побудувати будиночок. Для здійснення цієї мети вони стали збирати кошти. Частина коштів була у ОСОБА_3 після поділу майна з колишньою дружиною. Але він ніде не працював на той час, матеріальним забезпеченням позивачка, бо працювала бухгалтером на приватному підприємстві «Трек», була там оформлена офіційно.

Як вказує позивачка, 21 січня 2014 року з ОСОБА_5 було укладено попередній договір купівлі - продажу земельної ділянки для ведення садівництва № НОМЕР_1 в садовому товаристві «Будівельник» на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Цимбал І.В. за реєстровим номером № 69. 27 травня 2015 року у приватного нотаріуса ХМНО Цимбал І.В. був укладений основний договір купівлі - продажу земельної ділянки для ведення садівництва № НОМЕР_1 площею 0,0501 га в садовому товаристві «Будівельник» на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, кадастровий номер :21:000:0066. Договір посвідчено за реєстровим номером №528. Продаж вчинено за суму 235620,00 грн., що дорівнювало на той час 11 000 доларів США. Придбавши земельну ділянку сторони зайнялись обладнанням якогось будиночку. Перше, що вирішили зробити, це придбати енергозберігаюче скло для будиночку. Для того позивач 05.11.2015 року оформила на своє ім`я кредит у Публічному акціонерному товаристві АБ «УКРГАЗБАНК» на суму 12 500.00 грн, пізніше, у 2018 р. купувала щебінь, огорожу, фасадну панель, у 2019 році - водонагрівач. Крім того, як вказує позивачка, весь час після придбання земельної ділянки позивач постійно обробляла її, купувала дерева, різні рослини, квіти, тощо. Наприкінці 2023 року їх відносини з відповідачем змінились, з`явились деякі риси відчуження. ОСОБА_3 став відноситись до позивачки досить прохолодно, не завжди радився зі нею щодо питань побуту, вирішення інших питань. Тому останнім часом позивачка стала менше часу приділяти садівництву, придбаному майну. Вважає, що земельна ділянка для ведення садівництва № НОМЕР_1 площею 0,0501 та в садовому товаристві «Будівельник» на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, кадастровий номер :21:000:0066 є їх спільною сумісною власністю.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 06.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження.

16.01.2025 представник відповідача ОСОБА_4 через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, у відповідності до якого зазначив наступне. В дійсності сторони познайомилися та час від часу зустрічалися, назвати ці стосунки «шлюбними» не можливо, оскільки ОСОБА_3 взаємних почуттів до позивачки не відчував, більш того, він говорив їй, що у нього є інша жінка. ОСОБА_3 розлучився із своєю дружиною, про що свідчить рішення суду про розірвання шлюбу, але шлюбні стосунки із позивачкою не здійснював, оскільки вони з нею взагалі не планували утворювати сім`ю. Про це свідчить, той факт, що вони жодного разу не обговорювали питання щодо укладення шлюбу та народження сумісної дитини. Позивачка ОСОБА_1 ніколи не ставила питання про одруження, оскільки її позашлюбні відносини повністю задовольняли. Шлюб із першою дружиною, про який пише позивачка, відповідач розірвав задовго до 2013 року, а саме: у червні 2011 року, і жодним чином не заради того, щоб проживати із ОСОБА_1 однією сім`єю і вести сумісне господарство. Крім того наведений позивачкою факт про те, що ОСОБА_3 23 листопада 2013 року знявся з реєстрації за попереднім місцем і зареєструвався у неї лише через 4 роки, аж 26 жовтня 2016 року, свідчить про дійсні взаємовідносини сторін, а саме: позивачка не хотіла реєструвати відповідача, хоча він був із нею в інтимних відносинах, та вони не збиралися утворювати сім`ю, про що вона неодноразово говорила відповідачу, а з моменту реєстрації в її в квартирі ОСОБА_3 не проживав з нею, оскільки проживав або як ВПО за різними адресами, або на своїй дачі. Відповідач вважає, що позивачка зареєструвала відповідача у своїй квартирі, оскільки вже тоді вирішила, що можна відсудити половину земельної ділянки, що належить відповідачеві.

Крім того, всі комунальні послуги сплачував відповідач, який передавав гроші для оплати позивачці, оскільки остання працювала бухгалтером. Для цієї мети ОСОБА_3 передавав їй необхідну суму грошей. Квитанції, звісно вона оформляла від свого імені. Відповідач працював без офіційного оформлення на будівництві та ремонті приватного житла.

Також як вказує представник відповідача у відзиві, земельну ділянку ОСОБА_3 купляв для себе та за свої власні гроші, оскільки у разі, якби позивачка ОСОБА_1 добавила своїх грошей, то вона стала б вимагати, щоб покупцем виступала також і вона, а не ОСОБА_3 одноособово. Грошей на покупку земельної ділянки вона не давала та жодної угоди про купівлю сумісної власності у сторін по справі не було. ОСОБА_3 оформив спочатку попередній договір купівлі продажу земельної ділянки не тому, що, як зазначає позивачка, у нього не вистачало грошей, а тому, що у продавця на той момент не були оформленні належним чином право установчі документи на земельну ділянку. А грошей у ОСОБА_3 було достатньо, оскільки у нього були гроші в наслідок розділу майна із його дружиною. Ця сума згідно договору про розділ майна подружжя склала 9000 долл. США. Гроші (2000 долл. США), що він добавив, заробив сам, оскільки працював на будівництві приватних будинків, крім того, йому також надала у займи його сестра. В той же час позивачка не зазначає і не надала жодних доказів того, яку саме суму грошей вона передала ОСОБА_3 для покупки земельної ділянки.

Крім того, квитанції, що надає позивачка аж ніяк не свідчать, що вона купляла та привозила будь-який будівельний матеріал для будиночку, що мали розмістити на спірній земельній ділянці. В дійсності все, що вона начебто, купляла, вона везла на дачу, що розташована на території Чугуївської територіальної громади і зареєстрована на ім`я її матері ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, вона не надала жодних доказів (транспортні накладні, квитанцію про оплату перевезення будівельного матеріалу саме на адресу спірної земельної ділянки, та інше).

Вартість спірного майна (земельної ділянки), яку зазначає позивачка, значно більша за реальну його вартість, оскільки за основу для розділу майна необхідно виходити із реальної вартості на момент поділу такого майна, а не на момент набуття права власності на нього. Таким чином, вартість земельної ділянки відповідно до наданого позивачем Звіту про експертну грошову оцінку складає 58847 гривень.

Вказує, що земельна ділянка для ведення садівництва № НОМЕР_1 площею 0,0501 та в садовому товаристві «Будівельник» на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського області, кадастровий номер району Харківської :21:000:0066 не є спільною сумісною власністю із ОСОБА_1 , оскільки єдиним власником є ОСОБА_3 . Просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

21.01.2025 представник позивача, ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» надала відповідь на відзив, у відповідності до якого зазначила наступне. Користуючись своїми правами ОСОБА_3 невдовзі після знайомства з ОСОБА_1 знявся з реєстрації місця проживання, де проживав з дружиною та зазначив у талоні форма А-4, що вибуває саме в АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_1 . Ці події мали місце з невеликим інтервалом у часі протягом 2013 році. На адресу ОСОБА_1 відповідачу надсилалась поштова кореспонденція, запрошення на участь у місцевих виборах. Адресу АДРЕСА_2 відповідач зазначав і в квитанціях про сплату штрафу за порушення Правил дорожнього руху. Крім того, за адресою проживання ОСОБА_1 . ОСОБА_3 надавалась медична допомога в «Харківській міській поліклініці № 22». Саме ОСОБА_1 викликала лікаря під час хвороби ОСОБА_3 , придбала йому ліки, доглядала. Відносини між ними були дійсно відповідальними, вони вважали себе як чоловік та дружина. Щодо того, що відповідач сплачував всі комунальні послуги, то це твердження хоча і не відповідає в повній мірі фактичним обставинам справи, але навпаки є визнанням того, що проживали разом однією сім`єю і спільними коштами вирішували побутові питання. Щодо придбання земельної ділянки, окрім обставин, викладених у позовній заяві, позивач вважає за необхідне зазначити наступне: ОСОБА_1 не було відомо достеменно, скільки грошей отримав ОСОБА_3 в результаті поділу майна з першою дружиною у 2011 році. Але до моменту придбання земельної ділянки минуло вже більш ніж чотири роки, ОСОБА_3 офіційно ніде не працював, його окремі заробітки були незначними і матеріальним забезпеченням в значній більшості займалась саме ОСОБА_1 . Щодо наданих до позову квитанцій та кредитного договору для отримання коштів на придбання енергозберігаючого скла для вікон, дверей у будинку на спірній земельній ділянці, щебня, фасадної панелі, про що йшлося в позові і що не визнає відповідач, ніби то це все ОСОБА_1 купувала та везла на дачу своєї матері на територію Чугуївської територіальної громади. Зазначене спростовується фото дверей в будинку, фото фасаду домоволодіння та скріншоту реклами фасадної панелі у порівнянні з фото огорожі на дачі матері позивача. Просить визнати обґрунтованими та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

17.03.2025 представник відповідача ОСОБА_4 через систему «Електронний суд» подав заперечення на відповідь на відзив, у відповідності до якого зазначив наступне. Шлюб ОСОБА_3 розірвав із дружиною не через знайомство із ОСОБА_1 , як зазначає остання, а через іншу жінку, яку він дуже любив і з якою хотів одружитися, про що ОСОБА_3 неодноразово говорив ОСОБА_1 , коли остання пропонувала ОСОБА_3 одружитися. На садівничій ділянці, що була куплена ОСОБА_3 , знаходиться літній садівничий будиночок із п`ятьма вікнами галерейного типу. Стіни будиночка тонкі, вікна усі старі і у зв`язку з цим утепляти все це було не можливо і не було жодного сенсу, оскільки це не призвело до підвищення температурного режиму в холодні пори року. Це твердження абсолютно відповідає дійсності, оскільки відповідач ОСОБА_3 заробляв на будівництві житлових і нежитлових будівель і має будівельні навички і відповідні знання. В дійсності відповідач у 2023 році утеплив стіни будиночка скловатою, обшив плівкою, заклав майже усі вікна, залишивши лише два із існуючих раніше, зменшивши їх у розмірі та вставив бувші у використанні 2 віконця розміром 1,2 метра на 80 см, які подарував йому його товариш, який перебудовував свій будинок. Далі за власні кошти у період з 2015 по 2020 рік відповідачем ОСОБА_3 був побудований цегляний сарай, пробита свердловина для забору питної води, зроблена каналізація, побудований під садибним будиночком льох, проведена у середину будиночка каналізація та вода, садівнича земельна ділянка обнесена загорожею, встановлена сантехніка, обладнана душова кабінка. У 2023 році у будиночку встановлений бойлер для підігріву води. Для виконання цієї роботи було завезено багато цегли, щебня, піску, цементу, дошок і лісу, металевих листів та металоконструкцій. Всі роботи по монтажу проводилися відповідачем ОСОБА_3 , оскільки він сам має спеціальні будівельні навички. У зв`язку з цим жодних актів про виконану роботу на території спірної садівничої ділянки не складалося. ОСОБА_3 вказує, що увесь будівельний матеріал і все обладнання (сантехніку та інше) він купляв за свої власні гроші, які заробляв на будівництві. А в зв`язку із тим, що ОСОБА_3 не планував судитися будь з ким, то ніякі квитанції не зберігав. Також, ОСОБА_3 стверджує, що для сумісного життя не було нічого придбано взагалі, загальної грошової каси, як це прийнято у всіх сім`ях не існувало. Увесь період, коли сторони зустрічалися перебували в інтимних відносинах, кожен заробляв для себе і кожен вів власний бюджет. Сумісне господарство сторонами не велося, оскільки утворювати сім`ю сторони не збиралися і не планували. У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 був зареєстрований у позивачки ОСОБА_1 , він щомісячно давав останній гроші на оплату комунальних рахунків, а здійснювала оплату вона, оскільки вона говорила, що, працюючи бухгалтером, їй це зробити дуже просто і легко. Факт введення суду в оману стосовно дійсних подій та відносин між сторонами, підтверджується тим, що позивачка ОСОБА_1 пише у своїй позовній заяві про те, що відносини між сторонами погіршилися у квітні 2024 року, однак договір на судові послуги вона із адвокатом Шесточенко Т.І. підписала за значний термін до цієї дати а саме 20 грудня 2023 року. Так, представник відповідача зазначає, що любові між ними не було, сторони не були пов`язані спільним побутом, не мали взаємних прав та обов`язків. Просить визнати необґрунтованими доводи позивача та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Представник позивача, ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позовні вимог та просила їх задовольнити, з підстав, що зазначені у позові.

Позивач, ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позову посилаючись на зазначене у відзиві на позовну заяву його представником.

Представник відповідача, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , заперечував проти задоволення позову, просив визнати його необґрунтованим та відмовити у його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Так, між сторонами виник спір щодо поділу спірного майна, в якому позиція позивачки ґрунтується на тому, що вона спільно проживала з відповідачем однією сім`єю, під час такого проживання вони придбали земельну ділянку, а тому за нею необхідно визнати право власності на 1/2частину спірного майна. Відповідач вказані вимоги заперечив в повному обсязі.

Частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно із частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження№ 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3,74 СК України), і підсумувала, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Подібні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20).

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 грудня2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071св21) та інших.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (див.: постанову Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19)).

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі№ 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Частина друга статті 328 ЦК України передбачає презумпцію правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, зокрема, якщо інше прямо не випливає із закону. Інше передбачене статтею 60 СК України, згідно з якою будь-яке майно, набуте за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно, набуте у період шлюбу, є спільним сумісним майном (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) постанову Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17 (провадження № 61-38303св18)).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першоїстатті81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України).

Суд встановив, що у справі наявна достатня сукупність доказів, які підтверджують факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю у період, що має значення для вирішення спору щодо правового режиму спірного майна.

Так, зареєстровано адреса позивачки, ОСОБА_1 АДРЕСА_2 , про що зазначено в паспорті громадянина України серія НОМЕР_2 .

Згідно талону зняття з реєстрації місця проживання в Україні форма №4 від 26.11.2013 ОСОБА_3 знявся з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 , та зазначив, що вибуває за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно рішення Київського районного суду Харківської області від 16.06.2011 шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_7 розірвано.

Вказане підтверджується паспортом громадянина України серія НОМЕР_3 ОСОБА_3 , де зазначено про зняття з реєстрації місця проживання 27.11.2013 за адресою: АДРЕСА_3 .

На адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) на ім`я відповідача ОСОБА_3 надсилалась поштова кореспонденція, запрошення на участь у місцевих виборах, надавалась медична допомога в «Харківській міській поліклініці №22», що підтверджується відповідними письмовими доказами.

В судовому засіданні зі сторони позивача було допитано в якості свідків: ОСОБА_8 , яка пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_4 . Приблизно в 2013 році вона побачила з вікон своєї квартири білу машину, яка великий проміжок часу стояла у дворі, після чого вирішила спитати у чергової чия це машина. Нащо вона відповіла, що це автомобіль чоловіка ОСОБА_9 з яким вона проживає та звуть його ОСОБА_10 .

Показами свідка ОСОБА_6 , яка пояснила, що вона є мамою ОСОБА_9 , в 2013 році вона познайомилась з ОСОБА_10 . ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 проживали в одній квартирі за адресою АДРЕСА_4 , вели спільне господарство. Крім того, вона підтвердила той факт, що її донька давала гроші ОСОБА_11 на придбання земельної ділянки в Малоданилівській селищній раді. Вона разом зі ОСОБА_9 туди приїжджала та садили огород і дерева.

Свідок ОСОБА_12 , в судовому засіданні пояснив, що знає ОСОБА_9 з 2006 року, є її сусідом та проживає з нею в одному під`їзді. В 2013 році ОСОБА_13 проживала разом з ОСОБА_10 та декілька разів був у них на ділянці в районі Малоданилівській селищної ради. Жили вони, як чоловік та дружина з 2013 по 2022 рік.

Поясненнями свідка ОСОБА_14 , який пояснив суду, що у нього є земельна ділянка в садівничому товаристві (Будівельник). Якось він проїжджав з дружиною в 2013 році по вулиці та побачив нових сусідів, після чого вони з дружиною вирішили з ними познайомитись. В подальшому між ними виникли дружні відносини і вони почали часто спілкуватись. Света на земельній ділянки засаджувала огород та дерева. В 2022 році він помітив, що між ОСОБА_10 та ОСОБА_13 щось трапилось. Света стала менше приїжджати.

Показами свідків зі сторони відповідача: ОСОБА_15 , яка пояснила, що ОСОБА_3 є її рідним дядем. Вона з ним жила в 2014 році разом в орендованій квартирі на ОСОБА_16 , 5. ОСОБА_17 бачила лише раз в 2023 році на поховані її доньки.

Свідок ОСОБА_18 , в судовому засіданні надав пояснення, що з ОСОБА_10 знайомий давно. В 2013 році він познайомив ОСОБА_19 з ОСОБА_9 . Вони проживали як чоловік та жінка. Декілька разів спілкувались в одній компанії.

Свідок ОСОБА_20 , надала пояснення в судовому засіданні, що вона є рідною сестрою відповідача. В 2017 році вона познайомилась з ОСОБА_21 , раніше її ніколи не бачила. Земельну ділянку ОСОБА_22 купував за власні кошти. В 2024 року перестала з нею спілкуватись.

Показаннями свідка ОСОБА_23 , як пояснила, що вона є сусідкою по земельній ділянці в селищі Мала Данилівка. ОСОБА_24 разом з ОСОБА_21 бачила в проміжку часу з 2014 по 2020 рік. Взимку ОСОБА_9 не бачила, щоб вона приїжджала. Будинок на даній земельній ділянці був як сарай. ОСОБА_22 сам повністю займався його відбудовою.

Так, суд зазначає, що показання свідків є узгодженими та доповнюють одна одну у частині спільного проживання сторін, ведення спільного побуту, матеріального забезпечення сім`ї позивачем і сприйняття сторін як подружжя їхнім оточенням.

Посилання відповідача на те, що, шлюб ОСОБА_3 розірвав із дружиною не через знайомство із ОСОБА_1 , а через іншу жінку, яку він дуже любив і з якою хотів одружитися, спростовується наданою копією талону зняття з реєстрації форма №4 від 26.11.2013, де ОСОБА_3 знявся з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 , та зазначив, що вибуває за адресою: АДРЕСА_2 , тобто вказав зареєстровану адресу позивачки ОСОБА_1 .Крім того, в самому судовому засіданні відповідач, не заперечував той факт, що ОСОБА_25 іноді надавала кошти на строй матеріали та на земельну ділянку також якись кошти надавала.На момент придбання земельної ділянки він прживав з позивачем.

У сукупності надані докази підтверджують сталість та тривалість фактичних шлюбних відносин та їх продовження після придбання спірного майна.

Таким чином, у справі наявні узгоджені, об`єктивні та взаємодоповнюючі докази, що підтверджують факт проживання сторін однією сім`єю, ведення ними спільного господарства, наявність спільного бюджету протягом періоду, який охоплює час придбання спірної земельної ділянки.

21 січня 2014 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_5 попередній договір купівлі - продажу земельної ділянки для ведення садівництва № НОМЕР_1 в садовому товаристві «Будівельник» на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Цимбал І.В. за реєстровим номером №69.

27 травня 2015 року у приватного нотаріуса ХМНО Цимбал І.В. був укладений договір купівлі- продажу земельної ділянки для ведення садівництва № НОМЕР_1 площею 0,0501 га в садовому товаристві «Будівельник» на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, кадастровий номер :21:000:0066. Договір посвідчено за реєстровим номером №528. Продаж вчинено за суму 235620,00 грн.

На момент придбання спірного майна сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

05.11.2015 ОСОБА_1 оформила на своє ім`я кредит у Публічному акціонерному товаристві АБ «УКРГАЗБАНК» на суму 12 500.00 грн. Згідно наданого договору кредит надавався на придбання енергоефективного обладнання та/або матеріалів.

Згідно акту виконаних робіт від 11.11.2015 замовником вікна з енергозберігаючим склом зазначена ОСОБА_1 .

Щодо наданих до позову квитанцій та кредитного договору для отримання коштів на придбання енергозберігаючого скла для вікон, дверей у будинку на спірній земельній ділянці, щебня, фасадної панелі, про що йшлося в позові і що не визнає відповідач, зазначаючи, що ОСОБА_1 купувала та везла на дачу своєї матері на територію Чугуївської територіальної громади. Зазначене спростовується фото дверей в будинку, фото фасаду домоволодіння та скріншоту реклами фасадної панелі у порівнянні з фото огорожі на дачі матері позивача.

Доводи відповідача, про те що у нього були гроші після розподілу майна із колишньою дружиною суд оцінює критично. Так, вказує, що згідно договору про розділ майна подружжя сума розподілу склала 9000 доларів США. Однак жодних належних та допустимих доказів факту передачі вказаної суми або здійснення розподілу валютних цінностей суду не подано. Частина п`ята статті 719 ЦК України передбачає обов`язкове нотаріальне посвідчення договору дарування валютних цінностей; доказів існування такого договору у матеріалах справи немає.

Крім того, жодна зі сторін не надала суду доказів отримання офіційних доходів у період придбання ділянки, які могли б свідчити про наявність у відповідача особистих цільових коштів для її придбання. Відсутність підтверджених джерел походження коштів сукупно з іншими наведеними обставинами, додатково спростовує доводи відповідача про придбання ділянки виключно за його особисті кошти.

Встановлена сукупність доказів свідчить, що земельна ділянка була набута у період, коли сторони проживали однією сім`єю, вели спільний побут і спільний бюджет, а тому відповідно до ст. 74 СК України є об`єктом їх спільної сумісної власності.

Щодо обраного позивачем способу захисту.

Позивач, звертаючись до суду за захистом своїх права щодо майна, яке він набув під час спільного проживання однією сім`єю із відповідачем без реєстрації шлюбу заявив дві вимоги: встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу; визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю сторін та визначення за кожним з них права власності на частину.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК), в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо особливостей застосування способів захисту цивільних прав, що враховується у спірних правовідносинах відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК.

Так, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.

Також Верховний Суд робив висновки про те, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

Такий підхід є релевантним до спірних правовідносин і суд його враховує, а тому у задоволенні позовних вимог про встановлення юридичного факту і визнання об`єкта спільним сумісним майном суд відмовляє з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту прав.

Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову.

З цих підстав, керуючись статтями2,5,10-13,18,258-259,263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту та про визнання права спільної сумісної власності на майно, про поділ земельної ділянки -задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки для ведення садівництва № НОМЕР_1 площею 0,0501 га в садівничому товаристві «Будівельник» на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, кадастровий номер :21:000:0066.

У задоволенні решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя Л. В. Калиновська