Провадження № 2/635/1968/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 року смт Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Даниленко Т.П.,

за участі секретаря судового засідання - Шевченко В.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ОТП БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «ОТП БАНК» (далі АТ «ОТП БАНК») звернулось до Харківського районного суду Харківської області із позовною заявою до ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ), в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № від 27.10.2022 у розмірі 85 464,50 грн, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 27.10.2022 між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № на споживчі цілі в сумі 82 000 грн. На виконання умов кредитного договору № від 27.10.2022 АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання виконав, кошти надав, що підтверджується меморіальним ордером. Дата остаточного повернення кредиту 27.10.2025. Відповідно до додатку № 1 до Кредитного договору № від 27.10.2022 графіку платежів та розрахунку загальної вартості споживчого кредиту з урахуванням вартості супутніх послуг зазначено детальний строк кредитування 36 місяців, загальна вартість кредиту 109 724, 43 грн., щомісячний платіж позичальника становить 3 049, 00 грн., крім останнього 3009, 43 грн. Відповідач належним чином свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не виконала. Згідно розрахунку заборгованості станом на 13.09.2023 заборгованість ОСОБА_2 становить у розмірі 85 464, 50 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту 78 177,90 грн., заборгованість за відсотками 7 286, 60 грн.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29.12.2024 провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

27.01.2025 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого сторона відповідача не погоджується з доводами позовної заяви про стягнення коштів, вважає її необґрунтованою та такою , що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного 27.10.2022 року між АТ «ОТП-банк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № на суму кредиту 82 000,00 грн., а процентна ставка 20 % річних, строком дії до 27.10.2025 року, що підтверджується копією даного договору. Відповідачка по справі з умовами договору була ознайомлена в повному обсязі, що підтверджує її підпис у наступних документах:- паспорт споживчого кредиту (який надається позивачу до укладення договору про споживчий кредит, де вказана процентна ставка 20%, а далі зазначено реальна річна процента ставка 21,97 % , і до повернення сума разом з процентами складає 109 724,43 грн, в тому числі 82 000 кредит, 27 724,43 грн реальні витрати за кредитом витрати споживача, що пов`язані з отриманням та обслуговуванням та поверненням кредиту .включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника) - заяві-анкеті на отримання кредиту-опитувальний лист- інформаційними умовами кредитування ОТП банку Таким чином, звертаємо увагу суду на невідповідність процентів зазначених у кредитному договорі (20%) та в паспорті споживчого кредитну ( 21,97 %) Кошти по вказаному кредитному договору в сумі 82 000 грн відповідач отримала, що підтверджує меморіальний ордер від 27.10.2022 Позивач вказує на те, шо стягненню підлягають 85 464 ,50 грн , яка складається з заборгованості по тілу кредита в сумі 78 177,90 грн, та заборгованості по відсоткам в сім 7286,60 грн, (станом на 13.09.2023 року) Проте станом на грудень 2024 року тіло кредиту вже зменшене в цілому на 13 753,00 (виписка надається) , в тому числі наступні оплати, що не відобразив позивач-25.10.2023 року -300 грн-10.11.2023 року -300 грн-16.11.2023 року -120 грн-18.11.2023 року -500 грн-20.11.2023 року 500 грн-27.11.2023 року -1000 грн-10.12.2023 року -300 грн-17.12.2023 року -300 грн + 300 грн-18.12.2023 року -300 грн-22.12.2023 року -300 грн-26.12.2023 року -300 грн-27.12.2023 року -500 грн-31.12.2023 року 70 грн +240 грн-16.01.2024 року -704 грн-19.01.2024 року -297 грн-26.01.2024 року -297 грн-30.01.2024 року 230 грн-06.02.2024 року -270 грн-17.08.2024 року -270 грн-19.08.2024 року -500 грн Щодо паспорту споживчого кредиту Згідно зі статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Цією ж правовою нормою визначено зміст вказаної інформації (умови кредиту: тип кредиту, сума кредиту, строк кредитування, мета та спосіб отримання, тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, види забезпечення за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту тощо), порядок ознайомлення з нею споживача, форму надання такої інформації (паспорт споживчого кредиту) та термін її актуальності. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця, з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту(частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). Також у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20) у спорах між фізичною особою та банком, суди виходили з того, що матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, тобто інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма). Вказаний документ підписано позичальником, при цьому вказано, що він підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Тобто суди виходили з того, що паспорт споживчого кредиту є пропозицією укласти кредитний договір, коли особа, ознайомившись із паспортом споживчого кредиту, власним підписом підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданою виходячи із обраних ним умов кредитування. Отже, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складіОб`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20). Як убачається з матеріалів позовної заяви, паспорт споживчого кредиту містить відомості щодо процентної ставки, що застосовується в разі невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту. Однак, ця інформація має загальний характер та є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). Отже, підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту не свідчить, що відповідачем погоджено та встановлено Банком відсотки саме у такому розмірі, який позивач просить стягнути як заборгованість за відсотками. та Окрім того, в наданій роздруківці заяви вказано, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. Споживач, підписавши такий документ, підтвердив отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до потреб та фінансової ситуації споживача, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для споживача, у тому числі в разі невиконання останнім зобов`язань за таким договором. Таким чином, ураховуючи, що паспорт споживчого кредиту є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою) та має інформативний характер для споживача, сторона відповідача критично оцінює можливість доведення факту належного повідомлення відповідача про зміну умов кредитування, у тому числі щодо сплати процентів, збільшення процентної ставки шляхом підписання паспорта споживчого кредиту. Окрім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вбачав наявні підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. Щодо заяви про приєднання Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільногозаконодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору). Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Вказана позивачем анкта -заява про приєднання до Умов та Правил послуг містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію. Проте, у зазначеній заяві не вказано, який саме кредит відповідач бажає оформити, не зазначено даних про умови кредитування саме на визначену картку відповідача, в тому числі - кредитний ліміт, які проценти встановлено за користування кредитом, строк договору, які штрафні санкції передбачені за несвоєчасне погашення кредиту, розмір комісії. Також з розрахунку позову не вбачається за якими процентами ( 20 чи 21,97 ) здійснено нарахування відсотків в сумі 7286,60 грн. Таким чином, оскільки відповідач не погоджував сплати відсотків за користування кредитними коштами , вважаємо неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків та комісії за користування цим кредитом. Натомість ця сума коштів підлягає зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Тобто списання банком внесених на погашення боржником коштів у рахунок погашення відсотків та комісії за користування кредитом, замість зарахування цих коштів на погашення тіла кредиту, є неправомірним та безпідставним. За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову і стягнення з відповідача нарахованої Банком заборгованості за тілом кредиту, оскільки як правові, так і фактичні підстави для такого стягнення не доведені, а надані позивачем докази вказують на те, що реальна заборгованість за тілом кредиту у відповідача відсутня. Вказаний відзив зроблений з урахуванням правових висновків, що викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року у справі № 697/302/20 (провадження № 61 2498св22). Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які ОСОБА_2 очікує понести у зв`язку із розглядом справи: відповідач Витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн., згідно Договору правничої допомоги № б/н від 25.11.2024 року, - орієнтовна сума очікуваних витрат, як гонорар адвоката за підготовку документів в процесі провадження та представництво в суді по справі № 635/12436/23. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представником позивача надано відповідь на відзив, згідно якого вбачається, що представник відповідача ознайомилась із позовною заявою 12.12.2024 р. в свою чергу представник відповідача просить суд поновити строк на подання відзиву на позовну заяву посилаючись на, те вона знаходилась на лікарняному через хворобу дитини з 25.12.2024 р. по 24.01.2025. Однак, представник АТ «ОТП Банк» не погоджується з зазначеними твердженнями. По-перше, представник Відповідача отримала позовну заяву з додатками 12.12.2024 р. тобто строк на подання відзиву спливав 27.12.2024 р., почала знаходитись на лікарняному з 25.12.2024 р. тобто, представник Відповідача мала можливість подати відзив на позовну заяву з 12.12.2024 р. по 25.12.204 р., та ні як не підтверджує причин відсутності можливості подання відзиву в вищезазначений період. По-друге, сам факт знаходження на лікарняному через хворобу дитини не є підтвердженням відсутності у представника Відповідача можливості подати відзив на позовну заяву. Оскільки строк на подання відзиву минув 27.12.2024 р., однак відзив було подано 27.01.2025 р. Представником Відповідача не обґрунтовано поважність подачі відзиву з пропущенням строків Звертаємо увагу суду, що представник Відповідача у відзиві не обґрунтовує поважність причин подачі відзиву з пропущенням строку, а причини, на які посилається представник Відповідача не впливають на пропущення ним строку на подання відзиву, тому такий відзив не відповідає вимогам ст. 178 ЦПК України Відповідно до ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Таким чином, відзив представника ОСОБА_2 адвоката Чернишової О.ЮЮ. по справі №635/12436/23 слід залишити без розгляду. Щодо укладання кредитного договору, отримання Відповідачем кредитних коштів та суми заборгованості 27.10.2022 р. між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» (надалі Позивач, АТ «ОТП БАНК», Банк) та ОСОБА_2 (надалі Позичальник, Відповідач, Боржник) було укладено Кредитний договір № (надалі Кредитний договір), на підставі якого Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник отримує його на умовах передбачених Кредитним договором (п. 1 Кредитного договору). Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, Кредит видається у розмірі 82 000,00 грн. (Вісімдесят дві тисячі гривень 00 копійок), на споживчі цілі. Відповідно до Додатку № 1 до Кредитного договору № від 27.10.2022 Графіку Платежів та Розрахунку загальної вартості споживчого кредиту з урахуванням вартості всіх супутніх послуг зазначено детально строк кредиту 36 місяців, загальна вартість кредиту 109 724,43 грн., щомісячний платіж Позичальника становить 3 049,00 грн., крім останнього 3009,43 грн. Звертаємо увагу, що ОСОБА_2 з 29.11.2022 р. по 30.05.2023 р. (6 місяців) виконувала умови кредитного договору та сплачувала заборгованість відповідно до погодженого сторонами графіку платежів. Зауважимо, що матеріали справи містять первинну бухгалтерську документацію, яка підтверджує користування Відповідачем кредитними коштами та часткове виконання договору, тобто внесення платежів на погашення кредиту, чим по суті ОСОБА_2 підтвердила отримання кредитних коштів. Крім того, кредитний договір відповідачем недійсним не визнавався, тому можна зробити висновок, що ОСОБА_2 не заперечує укладання Кредитного договору № від 27.10.2022 р. Зазначене у своїй сукупності вказує на наявність договірних відносин між сторонами та дійсність кредитного договору, а також про виконання АТ «ОТП Банк» своїх зобов`язань та отримання ОСОБА_2 кредитних коштів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18 ) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. На підтвердження наявності заборгованості АТ «ОТП Банк» надав розрахунок заборгованості. Виконаний Банком розрахунок заборгованості є належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів, період, за який нарахована заборгованість. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Звертаю увагу суду, що позивачем було викладено переконливі аргументи ще в позовній заяві поданій до суду, а саме: Відповідно до Постанови Вінницького апеляційного суду від 15.09.2021 р. по справі № 136/1241/20, виконаний Банком розрахунок заборгованості є належним доказом, який підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний опис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом. Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.12.2020 р. по справі № 278/2177/15-ц, наявні 2 правові висновки колегії суддів зокрема, що наданий банком розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України. Звертаємо увагу Суду, що Відповідач виконувала умови договору та не мала жодних заперечень щодо отримання кредитних коштів Крім того, представник Відповідача у тексті відзиву посилається на невідповідність на невідповідність процентів зазначених у кредитному договорі ( 20%) та в паспорті споживчого кредитну ( 21,97 %) а також, стверджує, що з розрахунку позову не вбачається за якими процентами ( 20 чи 21,97 ) здійснено нарахування відсотків в сумі 7286,60 грн. Дане твердження не відповідає дійсності, з огляду на те, що в кредитному, паспорті споживчого кредиту та розрахунку заборгованості чітко визначений розмір процентної ставки. Тобто, твердження представника Відповідача щодо невідповідності розміру процентної ставки зазначеної у кредитному договорі, паспорті споживчого кредиту, та розрахунку заборгованості не відповідають дійсності. Також, представник Відповідача стверджує, що відсутні підстави для задоволення позову і стягнення з відповідача нарахованої Банком заборгованості за тілом кредиту, оскільки як правові, так і фактичні підстави для такого стягнення не доведені, а надані позивачем докази вказують на те, що реальна заборгованість за тілом кредиту у відповідача відсутня, хоча у відзиві на позовну заяву відсутні будь які належні докази що вказували б на відсутність заборгованості Відповідача за кредитним договором. Отже, виходячи із вищезазначеного робимо висновок, що між Позивачем та Відповідачем було укладено Кредитний договір № від 27.10.2022 р. (зміст якого відповідає засадам чинного цивільного законодавства, зокрема п.3 ч.1 статті 2 ЦК України, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства), ОСОБА_2 підписала його чим погодилася із умовами, а також своїм неодноразовим виконанням зобов`язань відповідно до графіку платежів підтвердила розуміння цих умов, тому всі нараховані суми у розрахунку заборгованості по Відповідачу є актуальними та підлягають задоволенню повністю оскільки були нараховані відповідно до умов передбачених в Кредитному договорі. Щодо розміру витрат на правничу допомогу. Представник Відповідача вказує, що попередній розрахунок витрат на правову допомогу складає 15 000,00 грн. Представник Позивача вважає, що зазначений розмір витрат є значно завищеним та необґрунтованим. Відповідно до ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Звертаємо увагу Суду, що представником Відповідача до відзиву не було додано жодних документів, які підтверджували б витрати на правову допомогу, а саме не надано договору про правову допомогу чи опису виконаних робіт, платіжних доручень. Тобто не підтверджено факт надання правової допомоги та розмір фактично понесених витрат клієнтом, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Відповідно до Постанови Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Згідно з постановою Верховного Суду у справі № 922/3812/19 Верховний Суд підтвердив власні висновки, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Таким чином склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 757/20995/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами з наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості кожної окремо наданої послуги, з урахуванням її складності та обсягу, а не лише визначення загальної вартості наданої правової допомоги. Зважаючи на те, що представник Відповідача не надав договору про надання правової допомоги, опису вчинених адвокатом дій, у представника Позивача відсутня можливість відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України надати обґрунтовані заперечення. Відповідно до ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Звертаємо увагу Суду, що розмір витрат, вказаний представником Відповідача у відзиві є необґрунтовано завищеним та не підтвердженим жодними належними доказами. Зважаючи на те, що Відповідачем не надано документів, які можуть підтвердити оплату правничої допомоги адвоката, представником Відповідача не доведено факт надання Відповідачу послуг з правової допомоги та обсяг послуг, який було надано, розмір витрат на правничу допомогу є завищеним, необґрунтованим та не відповідає умовам співмірності, у зв`язку з чим є підстави для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат через їх недоведенність.

Представником відповідача надано заперечення відповідно до яких, З приводу суми боргу, яка визначена позивачем в позовній заяві станом на 13.09.2023 року на в розмірі 85464,50 грн ,в тому числі 78177,90 -тіла кредиту , 7286,60 грн заборгованості за відстотками Звертаю увагу суду на те , шо вказана сум 85 464,50 була визначена позивачем при формуванні досудової вимоги від 28.06.2023 року , яка є додатком до позовної заяві , та в якій визначалася заборгованість відповідача станом 19.06.2023 року і яка складалася з :-заборгованості за тілом кредиту 69 664,61 грн, заборгованості за прострочене тіло кредиту-8513,29 грн ( в цілому тіло кредиту 78177,84 грн)- заборгованості за відсотками -610,76 грн, заборгованості за простроченими відсотками -6675,84 грн ( в цілому відсотки7286,60грн) Таким чином насправді заборгованість позовної заяви визначена позивачем станом н 19.06.2023 року . Проте , враховуючи рух коштів по рахунку з 19.06.2023 року відповідач сплатила суми ( з 25.10.2023 року по 06.01.2025 року) 8204 грн, в тому числі тіла кредиту 4912,83 та відсотків 3291,20 грн, які позивач з невідомих причин " не бачить" Також щодо витрат на правничу допомогу, подаємо розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс та планує понести у зв`язку з розглядом вказаної справи 635/12436/23 та про які було заявлено у відзиву пояснюємо наступне За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами Зі змісту частини четвертої ст.137 ЦПК України вбачається , що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих) послуг ;2 ) часом , витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт ;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі , впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересам до справи Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, відповідно до сталої судової практики з цього питання ч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробили про це відповідну заяву. Дана справа була № 635/124367/23 розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, і дебати не будуть проводиться, тому до винесення судового рішення по справі, заявляємо про те, що докази здійснення витрат на професійну правничу допомогу стороною відповідача будуть надані Суду протягом 5 днів з дня винесення рішення по справі На підставі вказаного, просять: 1) врахувати доводи відповідача, викладені у відзиві та даному запереченні ,які підтверджені письмовими доказами по справі , та відмовити у позові 2) надати можливість подати докази про понесення витрат на професійну правничу допомогу по даній справі протягом 5 днів з дня винесення рішення по справи.

Представником позивача надіслано заяву-пояснення згідно якої вбачається, що щодо загальних положень про стягнення та зменшення витрат на правничу допомогу. Представник Відповідача разом із запереченням надав, як доказ, Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідачка ОСОБА_2 понесла та планує понести у зв`язку із розглядом справи № 635/12436/23 про стягнення заборгованості за кредитним договором в Харківському районному суді Харківської області, який, на думку представника Позивача, підтверджує фактичне понесення Позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У ч. 3 цієї статті вказано, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України вказано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката необхідно враховувати чи відповідають виконані роботи критерію необхідності, а саме чи було їх вчинення обов`язковим і доцільним, чи вплинули вони на перебіг розгляду справи. Суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131)). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 сформульовано правовий висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24 жовтня 2019 року у справі № 905/1795/18. У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі №915/237/18 стверджується, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Витрати на правову допомогу повинні бути співмірними, зокрема, з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом виконаних робіт (наданих послуг). Оцінюючи співмірність розміру здійснених стороною витрат із часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, необхідно враховувати витрачений адвокатом час на виконання конкретного виду робіт, а саме: скільки часу адвокат витратив на юридичний аналіз, збір доказів, підготовку документів тощо. Крім того, розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, зокрема, витрат на професійну правову допомогу, повинен бути пропорційним до предмета спору, слід враховувати особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій. Витрати на підготовку заяв по суті справи, зокрема позовної заяви, відповідають критерію необхідності, оскільки їх надання вимагається згідно з процесуальним законом. Витрати на підготовку та написання заяви про забезпечення позову, підготовку інших процесуальних документів, які не є заявами по суті справи, і виконання яких не вимагається, не є обов`язковим для відшкодування у кожному без винятку випадку. При визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Просить звернути увагу суду на розмір витрат на наступні послуги: написання відзиву на позовну заяву, яке було оцінено у 5 000 грн., та заперечення на відповідь на відзив, що було оцінено у 2 000 грн. Представник АТ «ОТП БАНК» вважає, що витрати на написання зазначених вище процесуальних документів є суттєво завищеними, оскільки їх складання не потребує великого обсягу юридичної роботи. З огляду на все вищезазначене, за своєю категорією справа № 635/12436/23 про стягнення заборгованості за кредитним договором не є складною для адвоката, який за своїм правовим статусом має достатню правову кваліфікацію, а зазначення у відзиві та запереченні розміру вартості витрат на правничу допомогу не є тією безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі 15 000 грн, адже . цей розмір не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та співмірності До того ж, у відповідності до Ухвали Харківського району Харківської області 23.12.2023 року справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Верховний Суд у справі № 915/1654/19 застосував критерій необґрунтованості та неспівмірності заявленої до стягнення суми витрат із реальністю таких витрат, вказавши, зокрема, на незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи та тривалість судових засідань. Вартість послуг, заявлених представником Відповідача у справі № 635/12436/23, є суттєво завищеною, необґрунтовано високою, не відповідає ринковим цінам за аналогічні послуги та не відповідає критерію розумності та співмірності зі складністю і тривалістю справи . У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 сформульовано правовий висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24 жовтня 2019 року у справі № 905/1795/18. У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі №915/237/18 стверджується, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 23.11.2020 року у справі № 638/7748/18 зазначив, що неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу за кожним із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Інформація, яка вказана у позовній заяві, щодо суми витрат на правничу допомогу не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу за кожним із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. У справі № 915/1654/19 Верховний Суд застосував критерій необґрунтованості та неспівмірності заявленої до стягнення суми витрат із реальністю таких витрат, вказавши, зокрема, на незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи та тривалість судових засідань. Таким чином, представник АТ «ОТП БАНК» вважає розмір правничої допомоги суттєво завищеним та таким, що є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами, а також складністю справи. До того ж, представник відповідача, як додаток до відзиву та заперечення, надає Ордер на надання правової допомоги від 26.11.2024 р., у якому зазначається про наявність Договору про надання правничої допомоги від. 25.11.2024 р. Відповідний Договір Представник Позивача не отримував. З огляду на вищевказане, можна зазначити, що представником Відповідача не було надано доказів, що підтверджували б надання адвокатом Чернишовою Оксаною Юріївною відповідних юридичних послуг, а також не надано доказів сплати відповідної суми у зв`язку із розглядом справи № 635/12436/23 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В даному випадку Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат не може бути тим належним та достатнім доказом сплати за послуги, оскільки такий «документ» не відповідає вимогам законодавства щодо підтвердження реальності операції щодо сплати коштів. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вартість послуг, заявлених представник Відповідача у даній справі, є суттєво завищеною, необґрунтовано високою, не відповідає ринковим цінам за аналогічні послуги та не відповідає критерію розумності та співмірності зі складністю і тривалістю справи, а також жодним чином не підтверджена належними та допустимими доказами. Отже, враховуючи все вищевикладене, з огляду на необґрунтованість обсягу робіт і часу, витраченого адвокатом на виконання дій, пов`язаних із розглядом справи № 635/12436/23 та неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу зі складністю виконаної роботи, непропорційність розміру витрат до предмета спору, Представник АТ «ОТП БАНК» вважає, що всі заявлені представником Відповідача до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу вартістю 15 000 грн не підлягають задоволенню та мають бути зменшені. Просять задовольнити позов АТ «ОТП БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у повному обсязі; Задовольнити клопотання АТ«ОТП БАНК» щодо зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 0 грн. 00 коп. шляхом відмови у задоволенні стягнення з Позивача витрат на правничу допомогу у справі № 635/12436/23.

Представник позивача Бережний О.Л. у судовому засіданні зазначив, що протягом розгляду справи відповідачем повністю погашено заборгованість за відсотками та частково погашено основну суму заборгованості за тілом кредиту, яка станом на 22.12.2025 складає 61 560 грн 50 коп., на підтвердження якої надав розрахунок заборгованості за кредитним договором №. Просив врахувати вказані обставини та задовольнити позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 61 560 грн. 50 коп.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсуніть, просили відмовити у позові в повному обсязі. Надали виписку з особового рахунку № НОМЕР_1 за період з 27.10.2022 до 22.12.2025 АТ «ОТП Банк», що підтверджує здійснення ОСОБА_2 оплати в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

27.10.2022 між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № на споживчі цілі в сумі 82 000 грн.

Згідно умов кредитного договору № від 27.10.2022 банк надає позичальнику кредит у розмірі 82 000 грн на споживчі цілі. Дата остаточного повернення кредиту 27.10.2026. Протягом дії Кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 20,00% річних. Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів.

Згідно з розділом 3 договору, попередньо ознайомившись з публічним Договором про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) та усіх додатків до нього, невід`ємною частиною якого є Тарифи Банку, Паспорт споживчого кредиту та ця Заява анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк», які розміщені на офіційному сайті банку, позичальник бажав оформити поточний (картковий) рахунок та отримати електронний платіжний засіб.

27.10.2022 відповідачем був підписаний паспорт споживчого кредиту (інформація яка надається споживачу на укладення договору про споживчий кредит), який містить, в тому числі, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту.

Крім зазначеного, відповідачем були підписані графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, орієнтовний графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту.

Відповідно до додатку № 1 до Кредитного договору № від 27.10.2022 графіку платежів та розрахунку загальної вартості споживчого кредиту з урахуванням вартості супутніх послуг зазначено детальний строк кредитування 36 місяців, загальна вартість кредиту 109 724, 43 грн, щомісячний платіж позичальника становить 3 049, 00 грн, крім останнього 3009, 43 грн.

Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти.

З наданих позивачем документів встановлено, що ОСОБА_2 порушила свої зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасного та в повному обсязі повернення кредитних коштів.

Згідно з наданим банком до позовної заяви розрахунком, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № від 27.10.2022 станом на 13.09.2023 становила 85 464,50 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 78 177,90 грн, заборгованість за відсотками 7 286, 60 грн.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно частини 1 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів.

На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 1ст.2 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ.

Згідно положень ст. 12,13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд зазначає, що протягом судового розгляду справи позивачем здійснювалась оплата за спірним кредитним договором.

В судовому засіданні представником позивача надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № від 22.12.2025, за яким заборгованість за тілом кредиту зменшилась та станом на 22.12.2025 складає 61 560,50 грн, заборгованість за відсотками відсутня, оскілки відповідачем була проведена часткова оплата в сумі 10 005,59 грн.

Судом досліджена виписка по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 27.10.2022 до 22.12.2025 АТ «ОТП Банк», надана представником відповідача, з якої вбачається, що ОСОБА_2 здійснювала оплату в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Отже при дослідженні вказаних документів судом встановлено, що вони не суперечать один одному та підтверджують факт часткового погашення відповідачем боргу та наявності заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № за тілом кредиту, яка на момент розгляду справи складає 61 560,50 грн.

Беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає, що відповідачем було порушено умови кредитного договору, шляхом неналежного виконання зобов`язань за договором.

З урахуванням зазначеного, враховуючи, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, беручи до уваги часткову оплату відповідачем суми заборгованості за кредитним договором № від 27.10.2022, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості у розмірі 61 560,50 грн.

Щодо зазначеного у відзиві представником відповідача попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які ОСОБА_2 очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а саме відповідач понесла витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн згідно договору правничої допомоги № б/н від 25.11.2024 орієнтовна сума очікуваних витрат, як гонорар адвоката за підготовку документів в процесі провадження та представництво в суді по справі № 635/12436/23, суд зазначає про таке.

Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Але обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат.

Статтею 141 ЦПК передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Оскільки судом задовольняються позовні вимоги, то суд не бере до уваги попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу, наданий представником відповідача, оскільки вони не відшкодовуються в такому випадку.

Згідно платіжного доручення № від 11.10.2023 при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1933, 28 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «ОТП БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ОТП БАНК» заборгованість за кредитним договором № від 27.10.2022 у розмірі 61 560 (шістдесят одна тисяча п`ятсот шістдесят) гривень 50 (п`ятдесят) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ОТП БАНК» судовий збір у розмірі 1933 (одна тисяча тридцять три) гривні 28 (двадцять вісім) копійок.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості, що не проголошуються:

позивач - Акціонерне товариство «ОТП БАНК», Код , місце реєстрації: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Т.П.Даниленко