Провадження № 2-з/643/94/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2025 року м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Харченко А.М.

за участю секретаря Риндіч О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові без повідомлення учасників справи заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Маслякової Тетяни Олександрівни про забезпечення позову у цивільній справі № 643/16242/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання правочинів недійсними та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , в період 01.12.2007 року по 11.11.2011 року; визнати об`єктами права спільної сумісної власності позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 : квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобіль марки Volkswagen Jetta, державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору; визнати за позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 у рівних частках по (одній другій) частці за кожним; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 грошову компенсацію, що становить (одну другу) вартості автомобіля Volkswagen Jetta, державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, відчуженого відповідачем без згоди позивача, в розмірі 351 850,00 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 всі судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом цієї справи.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 18 листопада 2025 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, учасникам справи встановлено строки для подання заяв по суті справи.

25 листопада 2025 року до суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Маслякової Т.О. надійшла заява про забезпечення позову, в якій остання просить накласти арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; встановити заборону відповідачу та іншим особам, які можуть набути право власності, відчужувати (продавати, дарувати, обмінювати тощо) вказане майно до набрання законної сили рішенням суд у цій справі, посилаючись на наступне. На даний час, спільне проживання однією сім`єю між позивачем та відповідачем припинено, спільне господарство не ведеться, а отже постала потреба в поділі спільного майна подружжя. З грудня 2007 року сторони фактично проживали однією сім`єю, що виражалося у спільному веденні домашнього господарства, проживанні за однією адресою, наявності спільного бюджету та виконанні взаємних обов`язків, характерних для сімейних відносин. У 2010 році, завдяки взаємним зусиллям та накопиченим спільним заощадженням, сторони придбали квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Це нерухоме майно було набуте саме за спільні кошти, отримані сторонами під час фактичного сімейного проживання. Всі вищевикладені обставини підтверджуються доданими до позовної заяви документами. Квартира є суттєвим активом, що підлягає поділу. Існують достатні підстави вважати, що відповідач може до прийняття судом рішення, здійснити відчуження (продаж, дарування, обмін, передачу в іпотеку) зазначеної квартири, що призведе до неможливості фактичного поділу майна. А тому, невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити виконання судового рішення, яке може бути ухвалене за наслідками вирішення спору.

27 листопада 2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Хлопова А.В. до суду надійшли письмові пояснення на заяву про забезпечення позову, в яких він просив у задоволенні заяви відмовити, посилаючись на наступне. Відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 . Вказане право власності зареєстровано та підтверджується договором купівлі-продажу квартири № 4047167, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Золотоус-Жидковою Оксаною Олександрівною, нотаріально посвідчений 29.07.2010, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.08.2010 (номер 27005114). 11.11.2011 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб. Рішенням Московського районного суду м. Харкова (Салтівського районного суду м. Харкова) від 03 жовтня 2023 року у справі № 643/8892/23 шлюб розірвано. Спірну квартиру відповідач придбав у 2010 році, тобто до укладення шлюбу. Згідно з довідкою від 15.07.2025 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (син ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) (син позивача та відповідача). Після розірвання шлюбу позивач фактично припинила своє проживання за адресою реєстрації. За вказаною адресою позивач з дитиною ОСОБА_3 не проживають з 2022 року, особисті речі за вказаною адресою відсутні, комунальні послуги не сплачують, спільного побуту з відповідачем не ведуть. Наразі позивач, з якими відповідач не має зв`язку, перебуває за кордоном, не мешкає за місцем реєстрації. При цьому відповідач перешкод у користуванні житловим приміщенням позивачу не чинить. Слова позивача про те, що відповідач налаштований недобросовісно, не відповідають дійсності та не підтверджуються доказами. Окрім цього, позивачем при поданні позовної заяви не було надано докази, що підтверджують факт спільного проживання позивача та відповідача однією сім`єю, ведення ними спільного господарства. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17). Жодних підтверджень щодо наявності в позивача та відповідача спільного бюджету, здійснення спільних витрат та придбання спірної квартири спільними зусиллями тощо також не надано, спірна квартира є власністю відповідача та придбана ним до укладення шлюбу з позивачем. Тож відсутні підстави для накладення арешту на спірну квартиру та встановлення заборони відповідачу та іншим особам, які можуть набути право власності, відчужувати (продавати, дарувати, обмінювати тощо) вказане майно.

Положеннями ч. 1 ст.153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, вивчивши матеріали справи, заяви про забезпечення позову, дійшов до наступного.

Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу квартири № 4047167, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Золотоус-Жидковою Оксаною Олександрівною 29.07.2010, та відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.08.2010 (номер 27005114), відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Однак, стороною позивача на момент звернення із заявою про забезпечення позову до суду не надано доказів Витягу з Державного реєстру речових прав, що саме відповідач ОСОБА_2 є власником спірної квартири.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України, передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, проаналізувавши фактичні обставини справи, характер спірних правовідносин, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою і не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 149 154, 260, 353 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Маслякової Тетяни Олександрівни про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя Харченко А.М.