Номер провадження: 22-ц/813/2969/25
Справа № 518/1735/23
Головуючий у першій інстанції Тарасенко М. С.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

11.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Міністерство юстиції України,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України

на рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 09 жовтня 2024 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

В жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, в обґрунтування якої зазначив, що 12.07.2019 року державним реєстратором комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою С.В. проведено державну реєстрацію права власності на логістично-складський комплекс, адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 254 за ОСОБА_3

17.07.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округ Білоусовою Н.В. проведено державну реєстрацію права власності на зазначений логістично-складський комплекс за ПП "ШИМКІВСЬКЕ. 01.08.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округ Білоусовою Н.В., проведено державну реєстрацію права власності логістично-складський комплекс за ОСОБА_1

31.07.2023 року до Міністерства юстиції України надійшла скарга від ОСОБА_2 , в якій він просить вищезазначені рішення державного реєстратора та приватного нотаріуса щодо логістично-складського комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 скасувати, так як даний логістично-складський комплекс є частиною виробничої бази АТП, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на право власності ОСОБА_3 та на яку в порядку забезпечення позову накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника від 16.03.2018 року ВП № 55998452 державного виконавця ОСОБА_4 при примусовому виконанні ухвали Ширяївського районного суду Одеської області від 13.03.2018 у справі № 518/275/18.

Наказом Міністерства юстиції України № 3526/5 від 04.10.2023 «Про задоволення скарги» скаргу ОСОБА_2 від 21.07.2023 задоволено у повному обсязі та анулюванні рішення від 17.07.2019 № 47809984 державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича, від 17.07.2019 № 47822069, від 05.08.2019 № 48095513 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоусової Наталії Володимирівни.

Підставою прийняття наказу зазначено висновок центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 26.09.2023 за результатами розгляду скарг ОСОБА_2 від 21.07.2023.

Позивач вважає, що наказ Міністерства юстиції України № 3526/5 від 04.10.2023 «Про задоволення скарги», щодо анулювання рішення від 17.07.2019 № 47809984 державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича, від 17.07.2019 № 47822069, від 05.08.2019 № 48095513 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоусової Наталії Володимирівни прийнятий з порушенням встановлених законодавчих вимог, оскільки скарга ОСОБА_2 від 21.07.2023 року подана після спливу строку її подання, визначеного ч. 3 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що було підставою для залишення скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав без розгляду по суті, що відповідачем зроблено не було, у зв`язку з чим за захистом своїх прав позивач вимушений звернутись з позовом до суду.

Позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 3526/5 від 04.10.2023 «Про задоволення скарги», яким скаргу Біби С.О. від 21.07.2023 задоволено у повному обсязі та анулюванні рішення від 17.07.2019 № 47809984 державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича, від 17.07.2019 № 47822069, від 05.08.2019 № 48095513 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоусової Наталії Володимирівни; зобов`язати Міністерство юстиції України вчинити дії щодо поновлення записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, які були анульовані наказом Міністерства юстиції України № 3526/5 від 04.10.2023 «Про задоволення скарги», а саме записів, внесених на підставі рішень від 17.07.2019 № 47809984 державного реєстратора Комунальною підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича, від 17.07.2019 № 47822069, від 05.08.2019 № 48095513 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоусової Наталії Володимирівни.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ширяївський районний суд Одеської області рішенням від 09 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково. Скасував наказ Міністерства юстиції України від 04 жовтня 2023 року № 3526/2 «Про задоволення скарги», яким задоволено скаргу ОСОБА_2 від 21.07.2023 року, визнано прийнятими з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анульовано рішення від 17.07.2019 № 47809984 державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича, від 17.07.2019 № 47822069, від 05.08.2019 № 48095513 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоусової Наталії Володимирівни. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив. Стягнув з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що скаржнику було відомо про реєстрацію права власності на логістично-складський комплекс, адреса: АДРЕСА_1 , починаючи з 27.03.2023 року, в той час як скарга, до якої були додані документи, підтверджуючи про його обізнаність в прийнятті реєстраційних рішень, що оскаржується з 27.03.2023 року, була подана 21.07.2023 року, тобто з пропуском двомісячного строку для оскарження реєстраційних дій, встановленого частиною третьою статті 37 Закону № 1952-IV.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині скасування наказу Міністерства юстиції України № 3526/5 від 04.10.2023 «Про задоволення скарги», яким скаргу ОСОБА_2 від 21.07.2023 року задоволено у повному обсязі та анулюванні рішення від 17.07.2019 № 47809984 державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича, від 17.07.2019 № 47822069, від 05.08.2019 № 48095513 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоусової Наталії Володимирівни.

Щодо вимог про зобов`язання Міністерства юстиції України вчинити дії щодо поновлення записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, які були анульовані Наказом Міністерства юстиції України № 3526/5 від 04.10.2023 «Про задоволення скарги», а саме записів, внесених на підставі рішень від 17.07.2019 № 47809984 державного реєстратора Комунальною підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича, від 17.07.2019 № 47822069, від 05.08.2019 № 48095513 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоусової Наталії Володимирівни, суд дійшов висновку, що оскільки після скасування рішення відповідача, саме Міністерство юстиції України має провести повторний розгляд скарги з дотриманням Порядку, та після надходження рішення суду про скасування такого рішення має забезпечити внесення відповідних відомостей до реєстрів відповідно до закону, а тому з врахуванням зазначеного суд вважав, що позовні вимоги в цій частині є передчасними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній Міністерство юстиції України просить скасувати рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 09 жовтня 2024 року у справі № 518/1735/24 в частині скасування наказу Міністерства юстиції України від 04 жовтня 2023 року № 3526/2 «Про задоволення скарги», та ухвалити нове рішення, яким у задоволені цієї позовної вимоги відмовити та скасувати в частині стягнення з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 1073,60 грн, в іншій частині рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 09 жовтня 2024 року у справі № 518/1735/24 залишити без змін, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін?юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об?єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує: ??чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб?єкта державної реєстрації, територіального органу Мін?юсту; ??чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб?єкта державної реєстрації, територіального органу Мін?юсту прийнято, вчинено на законних підставах; ??чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні; ??чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації; які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб?єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів особою, права якої порушено, протягом двох місяців з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення своїх прав.

З висновку Колегії вбачається, зауваження скаржника, що про оскаржувані дії державного реєстратора він дізнався з отриманої Інформації з Державного реєстру прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна від 21.07.2023 № 339980469. Обставин та доказів на їх підтвердження, які б спростовували такі доводи скаржника, Колегією не встановлено.

Скаргу на реєстраційні дії, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.07.2023 за № СК-3037-23, що свідчить про відсутність порушення ч. 3 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Скаржник вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення не в повній мірі з?ясував обставини справи, що мають значення та звертає увагу, що Міністерством юстиції України не було порушено процедури, встановленої Порядком № 1128 при розгляді скарги на рішення державного реєстратора.

Наголошує, що оскаржуваний наказ № 3526/5 прийнято на підставі реальних порушень законодавства у сфері державної реєстрації з боку державного реєстратора ОСОБА_4 , які суд першої інстанції не дослідив та не врахував при винесені оскаржуваного рішення.

Крім того, вважає, що спір у цій справі є публічно-правовим, а тому підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки пов?язаний із захистом прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових правовідносин від порушень з боку суб?єкта владних повноважень, тому перевірці у цій справі підлягають виключно дії (рішення) суб`єкта владних повноважень на предмет відповідності їх вимогам законодавства у сфері розгляду скарг на рішення державних реєстраторів. Відтак, суд першої інстанції в порушення вимог процесуального законодавства розглянув даний публічно-правовий спір за правилами цивільного судочинства.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.11.2024 року відкрито провадження у справі, ОСОБА_1 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду пояснень у письмовій формі.

Копію ухвали про відкриття провадження Міністерство юстиції України отримало 16.11.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 отримав 21.01.2025 року, що підтверджується розпискою про отримання документа.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримав 31.03.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

ОСОБА_2 копія ухвали про відкриття провадження та копія апеляційної скарги надсилались засобами поштового зв`язку.

Учасники процесу про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Міністерство юстиції України, представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 , представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 судові повістки-повідомлення отримали 11.10.2025 року в особистих кабінетах Електронного суду, що підтверджується довідками.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Представник Міністерства юстиції України Санагурська Р.С. в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 , в судовому засіданні просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції вмежах доводівта вимогапеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Міністерства юстиції України вчинити дії щодо поновлення записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, які були анульовані Наказом Міністерства юстиції Україниніким із сторін в установленому законом порядку не оскаржується, тому в цій частині рішення суду не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24.10.2008 року.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що скаржнику було відомо про реєстрацію права власності на логістично-складський комплекс, адреса: АДРЕСА_1 , починаючи з 27.03.2023 року, в той час як скарга, до якої були додані документи, підтверджуючи про його обізнаність в прийнятті реєстраційних рішень, що оскаржується з 27.03.2023 року, була подана 21.07.2023 року, тобто з пропуском двомісячного строку для оскарження реєстраційних дій, встановленого частиною третьою статті 37 Закону № 1952-IV.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині скасування наказу Міністерства юстиції України № 3526/5 від 04.10.2023 «Про задоволення скарги», яким скаргу ОСОБА_2 від 21.07.2023 року задоволено у повному обсязі та анулюванні рішення від 17.07.2019 № 47809984 державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича, від 17.07.2019 № 47822069, від 05.08.2019 № 48095513 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоусової Наталії Володимирівни.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його правомірність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Реєстру (пункт 1 частини першої статті 2 Закону).

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону).

Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону № 1952-IVрішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Міністерство юстиції України у межах своїх повноважень здійснює контроль у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно; оцінює помилковість дій та рішень державного реєстратора, однак не досліджує помилки або протиправні дії скаржника, інші аспекти захисту прав на нерухоме майно.

Тобто Міністерство юстиції України оцінює законність проведеної державним реєстратором адміністративної процедури, а не вирішує по суті спір. При розгляді скарги на рішення державного реєстратора Мін`юст не вправі вирішувати спір між сторонами, зокрема робити висновки про права сторін на майно.

Пунктом 2 Порядку № 1128 встановлено, що для забезпечення розгляду скарг суб`єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення та склад яких затверджуються Мін`юстом або відповідним територіальним органом.

До повноважень комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації належить розгляд скарги по суті, встановлення наявності чи відсутності обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

З інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що Ширяївський районний суду Одеської області ухвалою від 13.03.2018 року у справі 518/275/18 в порядку забезпечення позову наклав арешт на: виробничу базу АТП, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2893,90 кв.м, площа земельної ділянки 8440,00 кв.м, загальною вартістю 1432619,00грн; одноповерхову будівлю свиноферми літ. «А» з прибудовами літ. «а,а1,а2», одноповерхову будівлю складу літ. «В», двоповерхову адміністративну будівлю літ. «Т» з господарськими будівлями та спорудами (реєстраційний номер 31769800, номер запису 1 в книзі 2 ст.1), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; стояночне місце АДРЕСА_3 (реєстраційний номер 18703197, номер запису 1749 в книзі 6г-198), за адресою: АДРЕСА_4 ; нежитлову будівлю складу літ. «А» з ганком та вимощенням, площа земельної ділянки 3354,00 кв.м (реєстраційний номер 19706643, номер запису 5 в книзі 2ст.8), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та заборони здійсняти будь-які реєстраційні дії, що пов`язані з реєстрацією права власності вищезазначеного майна.

Рішенням Ширяївської селищної ради «Про перейменування вулиць смт Ширяєве» № 172 від 24.12.2015 перейменовано вул. Леніна на вул. Грушевського.

З витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 12.07.2019 року державним реєстратором комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою С.В. проведено державну реєстрацію права власності на логістично-складський комплекс, адреса: АДРЕСА_1 : реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 254 за ОСОБА_3

17.07.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округ Білоусовою Н.В. проведено державну реєстрацію права власності на логістично-складський комплекс, адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 254 за ПП "ШИМКІВСЬКЕ.

05.08.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округ Білоусовою Н.В., проведено державну реєстрацію права власності на логістично-складський комплекс, адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний помер об`єкта нерухомого майна: 254 за ОСОБА_1

21.07.2023 року до Міністерства юстиції України надійшла скарга ОСОБА_2 на рішення від 17.07.2019 року № 47809984 державного реєстратора комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В. та рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоусової Н.В. щодо логістично-складського комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 про їх скасування, так як даний логістично-складський комплекс є частиною виробничої бази АТП, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на право власності ОСОБА_3 та на яку в порядку забезпечення позову накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника від 16.03.2018 року ВП № 55998452 державного виконавця Павловського С.Ф. при примусовому виконанні ухвали Ширяївського районного суду Одеської області від 13.03.2018 року у справі № 518/275/18.

Висновком Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 26.09.2023 року рекомендовано скаргу ОСОБА_2 від 21.07.2023 року задовольнити; визнати прийнятими з порушенням ЗаконуУкраїни «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анулювати рішення від 17.07.2019 року № 47809984 державного реєстратора комунального підприєстава «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В., від 17.07.2019 року № 47822069, від 05.08.2019 року № 48095513 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального окрушу Білоусової Н.В.

На підставі вказаного висновку від 26.09.2023 року Міністерством юстиції України прийнято наказ № 352/6 від 04.10.2023 року, яким задоволено скаргу ОСОБА_2 ; визнано прийнятими з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анулювати рішення від 17.07.2019 року № 47809984 державного реєстратора комунального підприєстава «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В., від 17.07.2019 року № 47822069, від 05.08.2019 року № 48095513 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального окрушу Білоусової Н.В.

Відповідно до частини першої, пункту 5 частини третьої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, тоді як правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

Відповідно до ч. 1ст.42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1ст. 48 ЦПК України).

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справідля відповіді за пред`явленими вимогами.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Схожі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункт 70), від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц (пункт 66), від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 (пункт 27) та від 09.02.2021 у справі № 635/4741/17 (підпункт 33.2).

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Реєстру (пункт 1 частини першої статті 2 Закону).

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону).

Частиною першою статті 37 Закону передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Мін`юсту, його територіальних органів або до суду.

Згідно із частиною другою цієї ж статті Мін`юст розглядає скарги 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Мін`юсту.

Мін`юст у межах своїх повноважень здійснює контроль у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно; оцінює помилковість дій та рішень державного реєстратора, однак не досліджує помилки або протиправні дії скаржника, інші аспекти захисту прав на нерухоме майно.

Мін`юст оцінює законність проведеної державним реєстратором адміністративної процедури, а не вирішує по суті спір. При розгляді скарги на рішення державного реєстратора Мін`юст не вправі вирішувати спір між сторонами, зокрема робити висновки про права сторін на майно.

У постанові від 29.05.2019 року у справі № 826/9341/17 за позовом фізичної особи до Мін`юсту про визнання протиправним та скасування наказу Велика Палата Верховного Суду вказала, зокрема, що виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою позивача з наказом відповідача. Тобто позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права позивача. Позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття фізичними особами права власності на спірне майно і можуть впливати на майнові права та інтереси цих осіб. Предметом спору в цій справі є визнання права власності на нерухоме майно, оскільки зазначені позовні вимоги приводять до вирішення питання про право власності на це нерухоме майно. Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тобто права цивільного.

Виникнення спірних правовідносин у цій справі зумовлено незгодою ОСОБА_1 з наказом Міністерства юстиції України № 352/6 від 04.10.2023 року, яким як вважає, порушено процедуру розгляду скарги ОСОБА_2 від 21.07.2023 року та не взято до уваги пропущення скаржником строку її подання, що є грубим порушенням ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тому безпідставно скасовано рішення державного реєстратора комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В. від 17.07.2019 року № 47822069 та приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоусової Н.В. від 05.08.2019 року № 48095513 про реєстрацію за позивачем права власності на логістично-складський комплекс, адреса: АДРЕСА_1

Зазначені обставини свідчать про те, що вимоги у справі заявлено для захисту речових прав на логістично-складський комплекс, які за твердженням позивача порушені наказом Міністерства юстиції України № 352/6 від 04.10.2023 року.

У зазначеному наказі Міністерства юстиції України зазначено, що особа, щодо майна якої у межах судового провадження для забезпечення можливості виконання рішення суду вжито заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту, яка вчиняє дії, спрямовані на унеможливлення звернення стягнення на майно чи зменшення обсягу майна шляхом внесення до Державного реєстру прав недостовірних відомостей діє очевидно не добросовісно. Реєстраційні дії, вчинені за таких обставин державним реєстратором, порушують накладений судом арешт та спрямовані на недопущення звернення стягнення на майно боржника, для забезпечення якої судом накладено відповідний арешт.

Оскаржуване рішення державного реєстратора комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В. від 17.07.2019 прийнято державним реєстратором з порушенням законодавства у сфері державної реєстрації прав, оскілки прийнято за наявності підстав для відмови у державній реєстрації прав, тому є підстави для його анулювання.

Ураховуючи з правову природу спірних відносин, колегія суддів вважає, що Міністерство юстиції України не може бути єдиним відповідачем у цьому випадку незалежно від доводів та підстав позову, оскільки з ним у позивача відсутній спір про право на логістично-складський комплекс.

Позивач правом залучити ОСОБА_2 співвідповідачем відповідно до статті 51 ЦПК України не скористався та послідовно наполягав на необхідності задоволення його вимог самим лише Мін`юстом, з яким у нього немає спору про речові права на логістично-складський комплекс.

Верховним Судом у постанові від 28.02.2024 року у справі № 627/907/21 зазначено, що права, передбачені ЦПК України щодо третьої особи і відповідача, є різними за своїми значеннями та впливом на процес; права відповідача значно ширші прав третьої особи.

Враховуючи обсяг процесуальних прав та обов`язків, визначених статтями 4, 43 та 49 ЦПК України, сторонами вважаються особи, які є учасниками спірного матеріального правовідношення. Ознаками сторін, які відрізняють їх від інших осіб, які беруть участь у справі (зокрема третіх осіб), є те, що сторони - це особи, між якими виник спір про право, який є предметом розгляду та вирішення судом, та на сторони поширюються усі наслідки судового рішення.

Враховуючи викладені обставини та висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 10.09.2025 року у справі № 910/2546/22, колегія суддів вважає, що позов пред`явлено не до всіх осіб, що свідчить про неналежний суб`єктний склад учасників справи, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Оскільки позивачем заявлено позов не до всіх осіб, які повинні бути відповідачами ОСОБА_2 , а суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу не може усунути порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки не наділений повноваженнями залучення до участі у справі відповідача на стадії апеляційного провадження, що само по собі унеможливлює правильне вирішення спору по суті, то у задоволенні такого позову слід відмовити з цих підстав, що не позбавляє права позивача повторно звернутися до суду з аналогічним позовом, але з залученням до участі у справі належних відповідачів.

Апеляційний суд вважає також недоцільним робити аналіз доводам апеляційної скарги, так як вони можуть стати предметом розгляду справи при зверненні позивача до суду з позовом до всіх належних відповідачів.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правоскасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України).

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про скасування наказу Міністерства юстиції України від 04.10.2023 року № 3526/2 «Про задоволення скарги».

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, скаржником при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 1610,40 грн, що підтверджується квитанцією № 1054 від 05.12.2021 року, квитанцією № 524 від 22.09.2022 року.

У зв`язку з тим, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то з ОСОБА_1 на користь Міністерства юстиції Українипідлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1610,40 грн.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції Українизадовольнити частково.

Рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 09 жовтня 2024 року в оскаржуваній частині вимог та судового збору скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про скасування наказу Міністерства юстиції України від 04.10.2023 року № 3526/2 «Про задоволення скарги» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Міністерства юстиції України, , витрати по сплаті судового збору у розмірі 1610,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов