Справа № 953/4117/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Колесник С.А.,

за участю секретаря судового засідання Смаль Ю.О.,

представника позивача адвоката Бурдукової М.В. (в режимі відеоконференції),

представника третьої особи Зіміна В.П. авдоката Дьоміної М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мохонько Юлія Миколаївна про визнання права власності у порядку спадкування за законом,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бурдукова М.В., звернулася до Київського районного суду міста Харкова з позовом до Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мохонько Юлія Миколаївна про визнання права власності у порядку спадкування за законом, у якій просила визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом, після померлої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/3 (одну третю) частку спадкового майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

На обгрунтування позовної заяви Позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її бабуся ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка, зокрема, складається з 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Спадкова квартира знаходилась у спільній сумісній власності. У 1998 році зазначена квартира була приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 15 січня 1998 року.

Свідоцтво про право власності на житло на праві спільної сумісної власності отримали: бабуся Позивача ОСОБА_3 ; тітка позивача ОСОБА_4 ; чоловік тітки ОСОБА_2 .

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є її доньки: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження № НОМЕР_2 ) мати Позивача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 тітка Позивача. Позивач вважала, що спадщину після смерті бабусі прийняла її тітка ОСОБА_4 .

17 липня 2003 року тітка Позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , склала заповіт, яким заповіла Позивачу все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, та взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати і на яке за законом вона має право, що підтверджується доданою до заяви копією заповіту за реєстровим номером 449 від 17 липня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу харківської області Маліковою О.К. та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 70470367 від 29 жовтня 2022 року.

23 березня 2022 року заповідач ОСОБА_4 померла. 29 жовтня 2022 року Позивач звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мохонько Юлія Миколаївна із заявою про прийняття спадщини, в зв`язку з чим була відкрита спадкова справа, номер у спадковому реєстрі 69859111, номер у нотаріуса 14/2022. Даний факт підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі № 70470945 від 29 жовтня 2022 року.

02 квітня 2025 року приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мохонько Ю.М. повідомила Позивачу, що заповідач ОСОБА_4 , 12 квітня 2010 року, склала інший заповіт, в якому все своє майно заповіла виключно своєму чоловіку ОСОБА_2 . Заповіт був посвідчений 12 квітня 2010 року державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі № 2-413.

Позивач вважає, що заповіт № 2-413 від 12 квітня 2010 року, посвідчений державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Гончаренко О.М. є недійсним та звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою про визнання недійсним заповіту ОСОБА_4 № 2-413 від 12 квітня 2010 року, посвідчений державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Гончаренко О.М.

В процесі підготовки позовної заяви позивачу стало відомо, що спадщина після смерті її бабусі не була прийнята її тіткою ОСОБА_4 .

08 квітня 2025 року Позивач звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мохонько Юлії Миколаївни із заявою про прийняття спадщини у порядку спадкування за законом після померлої бабусі ОСОБА_3 (що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 80759299 від 08 квітня 2025 року, спадкова справа №м73912734.

Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мохонько Ю.М. від 11 квітня 2025 року було відмовлено Позивачу у вчиненні нотаріальних дій, в зв`язку з тим, що вона пропустила строк на прийняття спадщини та не була зареєстрована та не мешкала разом з померлою за однією адресою, а також у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Позивач вважає, що строк для звернення із заявою про прийняття спадщини пропустила у зв`язку з обставинами, які є об`єктивними та істотними, не залежали від її волі та спричинили неможливість своєчасно оформити свої спадкові права.

Позивач не є спадкоємцем першої черги та не знала про те, що спадщина після смерті її бабусі не була прийнята її тіткою ОСОБА_4 .

Між Позивачем та її тіткою ОСОБА_4 були гарні родинні довірливі стосунки, тітка не мала рідних дітей і вважала позивача за доньку, а після укладання заповіту позивач не сумнівалась, що усе майно, що належало її родині дістанеться їй, і з цього приводу не цікавилась питанням прийняття спадщини тіткою після смерті бабусі

З 2003 року, чоловік тітки - ОСОБА_2 почав агресивно поводити себе по відношенню до позивача. Він почав повністю контролювати дії своєї дружини, вона повністю була підпорядкована йому, почалися все більш конфлікти з боку відповідача з позивачем та посилився вплив на його дружину. З 2008 року третя особа ОСОБА_2 повністю заборонив своїй дружині спілкуватись з позивачем та з членами її родини, батьком та сином. Він не пускав позивача до квартири, не дозволяв ОСОБА_4 користуватись телефоном, постійно чинив на неї психологічний тиск та погрози.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року по справі № 686/5757/23 за результатами вирішення спору дійшла переконання, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність не можна ототожнювати з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом.

Тож необізнаність про наявність спадщини може бути оцінена як поважна причина пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом.

Зазначила, що на час смерті спадкодавця, з нею мешкала донька ОСОБА_4 разом з чоловіком. Оригінали, що посвідчують право власності померлої на майно знаходяться у третьої особи ОСОБА_2 , який їх не надає.

За весь час від дня смерті бабусі Позивача та після смерті ОСОБА_4 . Позивач не може попасти до квартири, у якої проживала уся її родина та вона до 2000 року (внаслідок хвороби матері позивача вона увесь той час фактично проживала у бабусі з тіткою) та забрати якісь родинні речі та документи, які ніяким чином не належать ОСОБА_2 . Вищезазначена квартира взагалі спочатку належала бабусі, дідусю, матері та тітці позивача. ОСОБА_2 був сторонньою людиною по відношенню до цієї квартира і тільки великий вплив та залежність від нього його дружини дав йому можливість прийняти участь у приватизації цієї квартири. Крім того, Позивачу достеменно відомо, що ОСОБА_2 склав заповіт на ім`я адвоката, ОСОБА_6 , яка представляє його інтереси з 2021 року у кримінальному провадженні №0005331 у скоєнні ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та є вірогідна можливість того, що квартира родини Позивача та її родини через деякий час стане власністю зовсім сторонньої до родини людини. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів також позбавляє позивача можливості належним чином оформити свої майнові права на успадковане майно та отримати свідоцтво про право на спадщину. В зв`язку з неможливістю реалізувати свої спадкові права, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 05.05.2025 позовну заяву залишено без руху.

13.05.2025 до суду надійшла заява від представника Позивача на виконання ухвали Київського районного суду м.Харкова від 05.05.2025.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 14 травня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 11 серпня 2025 року витребувано у Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мохонько Юлії Миколаївни належним чином засвідчену копію спадкової справи №7/2025 (№73912734), заведеної після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Копія матеріалів спадкової справи надійшла до суду 25.08.2025 року (а.с. 219-246 т.1).

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 12.09.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду у судовому засіданні (а.с.248-249).

05.11.2025 та 25.11.2025 представник третьої особи ОСОБА_2 адвокат Дьоміна М.В. подала до суду пояснення на позов (а.с.22-30, 46-51 т.2), у яких просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , яка на день смерті постійно проживала та була прописана (зареєстрована) за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з померлою ОСОБА_3 проживали та були зареєстровані її донька ОСОБА_4 та чоловік доньки ОСОБА_2 .

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

01.01.2004 року в Україні набув чинності ЦК України, прийнятий Верховною Радою 16.01.2003 року.

На час відкриття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 , був чинним ЦК УРСР 1963 року, і саме норми законодавства ЦК УРСР 1963 року мають застосовуватися до даних правовідносин.

Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями за законом були її доньки ОСОБА_4 , яка проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем, та ОСОБА_5 , яка померла раніше, ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до довідки №6205, виданої 01.03.2003 Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством № 2 Київського району м. Харкова, ця довідка видана ОСОБА_4 про те, що вона дійсно прописана та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Склад сім`ї: 1. ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_7 виписана 19.02.03; 2. ОСОБА_4 донька, 3. ОСОБА_2 зять (копію довідки долучаю).

Зазначена довідка підтверджує, що ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину/права та обов`язки спадкодавця після смерті своєї матері ОСОБА_3 , оскільки була прописана та проживала із спадкодавцем на день її смерті. Ці обставини не спростовує Позивач, а навпаки підтверджує, тобто не оспорює і не заперечує їх. Як слідує з Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 80759299 від 08.04.2025 р., після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 , спадкова справа вперше була заведена 08 квітня 2025 року (тобто через 22 роки після відкриття спадщини) приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мохонько Ю.М. за номером 73912734 у Спадковому реєстрі та за № 7/2025 у нотаріуса. Тобто, до 08 квітня 2025 р. (22 роки) до будь-якого нотаріуса ніхто з інших спадкоємців ОСОБА_3 , у тому числі й Позивач, не звертався.

Таким чином, єдиною спадкоємицею ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину і якій належить спадкове майно, була її донька ОСОБА_4 , яка фактично прийняла спадщину, що підтверджується довідкою, але не оформила свідоцтво про право на спадщину за життя.

Враховуючи викладене, Позивачем у позовній заяві викладені недостовірні відомості стосовно того, що ОСОБА_4 не прийняла спадщину після своєї матері, про що Позивачу нібито стало відомо під час підготовки позовної заяви.

Наміри Позивача оскаржити заповіт ОСОБА_4 , посвідчений на користь її чоловіка ОСОБА_2 12.04.2010 року державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Гончаренко О.М. за реєстровим № 2-413, не стосуються суті позовних вимог у цьому провадженні, а саме визнання права власності в порядку спадкування.

Позивач посилається на те, що строк для звернення із заявою про прийняття спадщини вона пропустила у зв`язку з обставинами, які є об`єктивними та істотними, не залежали від її волі та спричинили неможливість своєчасно оформити спадкові права.

Проте Позивач не зазначає які саме обставини є об`єктивними та істотними, яким чином ці обставини вплинули на неможливість своєчасно звернутися до нотаріуса, та навіть, якщо припустити, що ОСОБА_2 чинив тиск на свою дружину, а тітку Позивача ОСОБА_4 , не допускав Позивача до квартири і т.д. (як зазначає Позивач у позові та що, наразі, жодним чином не доведено), яким чином ці обставини могли вплинули на можливість Позивача, яка проживала окремо, звернутися в шестимісячний строк до нотаріуса.

Щодо посилання Позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року по справі № 686/5757/23 зазначила, що цей висновок не може бути застосований у даній справі, оскільки справа, яка переглядалась Великою Палатою Верховного Суду, не є тотожною даній справі. У справі, яка переглядалась, позивач, який був спадкоємцем першої черги за законом, пропустив строк для прийняття спадщини. Через деякий час позивач дізнався про наявність заповіту на його користь, тому вирішив звернутися до суду з позовом про надання йому додаткового строку на прийняття спадщини через порушення принципу заповіту.

Позивач по тексту позовної заяви неодноразово зазначає про об`єктивні, непереборні обставини, які перешкоджали їй своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, про істотні труднощі у зверненні до нотаріуса, але які саме об`єктивні та/або непереборні обставини перешкоджали Позивачу і в чому саме полягали істотні труднощі у вчиненні дій щодо прийняття спадщини, Позивач не вказує.

Вказівки на те, що третя особа ОСОБА_2 нібито чинить перешкоди потрапити до квартири чи забрати якісь речі не є підтвердженням існування будь-яких обставин, які б перешкоджали Позивачу своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Отже, до спірних правовідносин мають бути застосовані норми ЦК УРСР в редакції 1963 року, Позивачем пропущено строк для прийняття спадщини без поважних причин, Позивачем не надано суду підтвердження та доказів існування упродовж 22 років об`єктивних, непереборних чи інших обставин, які істотно унеможливили її звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини протягом двадцяти двох років.

Долучаючи до матеріалів справи свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , Позивач неправильно зазначає дату її смерті, що також підтверджує наскільки Позивач була у «близьких» стосунках зі своєю тіткою.

Крім того, у позовній заяві Позивач посилається на те, що про наявність іншого заповіту, посвідченого ОСОБА_4 12 квітня 2010 року їй повідомила приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мохонько Ю.М. 02 квітня 2025 року, що не відноситься до суті цієї справи, проте наголошує, що це не відповідає дійсності.

До Позовної заяви Позивачем долучено Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори)(а.с.32 т.1), яка була отримана приватним нотаріусом 29.10.2022 р. об 11:32 год. За змістом цієї Інформаційної довідки, яку приватний нотаріус отримала керуючись пп. 2.2 п. 2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 (в редакції станом на 21.05.2022 р.), Спадковий реєстр містить інформацію щодо складеного 12.04.2010 року заповіту від імені ОСОБА_4 . Проте ця обставина не стала підставою Позивачу для звернення до суду ще у 2022 році.

Крім того, Позивач у позовній заяві зазначає, що в процесі підготовки позовної заяви (5 абз. на арк. справи 46 том 1) їй нібито стало відомо про те, що ОСОБА_4 не прийняла спадщину після своєї матері ОСОБА_3 . Але з чого саме Позивач зробила такі висновки вона не зазначає.

Як за ЦК УРСР (ст. 549), так і ЦК України 2004 року (ст. 1268), спадкоємці, які на день відкриття спадщини проживали разом зі спадкодавцем, вважаються такими, що прийняли спадщину.

Позивач неодноразово вказує у позові про те, що її тітка постійно проживала разом з бабусею, про інше місце проживання тітки нічого не повідомляє, до позовної заяви долучені копії карток з паспортного столу про прописку, зокрема ОСОБА_4 у спірній квартирі. Як Позивач дійшла висновку, що ОСОБА_4 не прийняла спадщину після ОСОБА_3 незрозуміло.

У заяві про прийняття спадщини від 08.04.2025 р. Позивач вказує про те, що вона просить видати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 , на яку мала право її матір ОСОБА_7 , яка померла раніше.

У позовній заяві Позивач просить суд визнати за нею право власності вже на 1/3 частку спірної квартири.

Щодо свідків, яких Позивач просить допитати в суді, зазначила, що ОСОБА_8 є чоловіком Позивача з 22.06.2013 р., тобто по-перше, є зацікавленою особою, а по-друге, шлюб з ним було зареєстровано через 10 років після смерті бабусі; ОСОБА_9 є сином Позивача. Наскільки відомо, син 2002 року народження, тобто на час відкриття спадщини йому було близько одного року, на час закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини не більше двох років. Що свідок може повідомити про обставини, які могли б Позивачу перешкодити прийняти спадщину, крім того, що мама йому розповість, невідомо.

У позовній заяві, яка була 29.04.2025 р. подана через підсистему «Електронний суд», Відповідачем вказано ОСОБА_2 і третьою особою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мохонько Юлію Миколаївну.

Оскільки Позивач з невідомих причин зазначила у позові про те, що ОСОБА_4 не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , про інших спадкоємців за законом чи за заповітом не вказала, за правилами ст. 555 ЦК УРСР, належна спадкодавцю ОСОБА_3 частка квартири, має перейти до органу місцевого самоврядування, тобто Харківської міської ради, яка і має бути відповідачем по справі.

Однак, враховуючи недостовірні обставини, викладені у позовній заяві, спадщину після смерті ОСОБА_3 фактично прийняла її донька ОСОБА_4 , але не встигла оформити і померла. В свою чергу спадщину після смерті ОСОБА_4 на належне їй майно та на майно, на яке вона мала право (спадщина), фактично прийняв її чоловік ОСОБА_2 .

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 08 вересня 2025 року у справі № 554/11940/23 виклав свою правову позицію щодо належного відповідача у спорах про визнання права власності на майно у порядку спадкування: «належним відповідачем у спорах про визнання права власності на майно у порядку спадкування є спадкоємці, тобто особи, визначені за заповітом або за законом, які звернулися у передбаченому порядку та строки із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті спадкодавця, та прийняли цю спадщину або вважаються такими, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням».

Отже, в даній справі належним відповідачем є ОСОБА_2 , як спадкоємець, який фактично прийняв усі права та обов`язки спадкодавця ОСОБА_4 , яка в свою чергу прийняла права та обов`язки спадкодавця ОСОБА_3 , але не встигла оформити та померла.

Представник позивача адвокат Бурдукова М.В. у судовому засіданні позовну заяву, підтримала, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві, просила про її задоволення. Клопотання про виклик та допит свідків, зазначених у позовній заяві, просила залишити без розгляду.

Представник відповідача: Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений судом своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мохонько Ю.М. в судове засідання не з`явилася, 30.05.2025 подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності (а.с.70 т.1).

Третя особа: ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Представник ОСОБА_10 адвокат Дьоміна М.В. у судовому засіданні проти позову заперечувала, надала пояснення, аналогічні викладеним у наданих до суду 05.11.2025 поясненнях, просила у задоволенні позову відмовити.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, вислухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 15 січня 1998 року (а.с.13 т.1)..

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 (а.с.17 т.1), та на день смерті постійно проживала та була прописана (зареєстрована) за адресою: АДРЕСА_2 .

На день смерті ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 проживали та були зареєстровані її донька ОСОБА_4 та чоловік доньки ОСОБА_2 , щор підтверджується копіями Форми №1 (а.с.230-232 т.1).

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є її доньки: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження № НОМЕР_2 )(а.с.10 т.1); ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

ОСОБА_11 , яка є матір`ю ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 (а.с.11 т.1), померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_5 (а.с.16 т.1).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_6 (а.с.15 т.1).

Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мохонько Ю.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.04.2025 відмовлено ОСОБА_13 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 , з тих підстав, що ОСОБА_13 не є особою, яка вважається такою, що прийняла спадщину; на день смерті ОСОБА_3 не була зареєстрована та не мешкала разом з померлою за однією адресою, не надала відповідні докази та документи на підтвердження фактичного прийняття спадщини (а.с.9 т.1).

Відповідно до п.п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01.01.2004 року.

Пленум Верховного Суду України в абзаці 3 п.1 Постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР».

Отже, на час відкриття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 , був чинним ЦК УРСР 1963 року, і саме норми законодавства ЦК УРСР 1963 року мають застосовуватися до даних правовідносин.

За змістом ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Як зазначено вище, після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями за законом були її доньки ОСОБА_4 , яка проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем, та ОСОБА_5 , яка померла раніше, ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР).

Відповідно до довідки № 6205 від 01.03.2003 року, виданої Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством № 2 Київського району м. Харкова, ОСОБА_4 дійсно прописана та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Склад сім`ї: 1. ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_7 виписана 19.02.03; 2. ОСОБА_4 донька, 3. ОСОБА_2 зять (а.с.31 т.2).

Отже, вказане вище підтверджує, що ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину/права та обов`язки спадкодавця після смерті своєї матері ОСОБА_3 , оскільки була прописана та проживала із спадкодавцем на день її смерті.

Ці обставини не спростовуються Позивачем.

Як слідує з Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 80759299 від 08.04.2025 року, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 , спадкова справа вперше була заведена 08 квітня 2025 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мохонько Ю.М. за № 73912734 у Спадковому реєстрі та за № 7/2025 у нотаріуса (а.с.244 т.1).

За змістом положень ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Таким чином, єдиною спадкоємицею ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину і якій належить спадкове майно, була її донька ОСОБА_4 , яка фактично прийняла спадщину, проте не оформила свідоцтво про право на спадщину за життя.

Посилання позивача на те, що строк для звернення із заявою про прийняття спадщини нею пропущений у зв`язку з обставинами, які є об`єктивними та істотними, не залежали від її волі та спричинили неможливість своєчасно оформити спадкові права, жодними доказами не підтверджені.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 26 червня 2024 року по справі № 686/5757/23 надала правовий висновок щодо необізнаності спадкоємця про наявність заповіту як поважної причини пропуску строку для прийняття спадщини: необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом».

Саме на цей правовий висновок Позивач посилається у позовній заяві. Однак, цей висновок не може бути застосований у цій справі, оскільки справа, яка переглядалась Великою Палатою Верховного Суду, не є тотожною даній справі.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст.76, ч. 1,2,4 ст.77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до вимоги ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання права власності у порядку спадкування за законом за ОСОБА_14 , а тому відмовляє у його задоволенні.

Зважаючи на те, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати позивача відносяться на його рахунок і стягненню з відповідачів не підлягають.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мохонько Юлія Миколаївна про визнання права власності у порядку спадкування за законом - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud.

Сторони та учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_7 ;

Відповідач: Харківська міська рада, , адреса реєстрації: 61033 м.Харків, майдан Конституції, буд. 7;

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ;

Третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мохонько Юлія Миколаївна, місце знаходження: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення складено 26.12.2025.

Суддя Колесник С.А.