Номер провадження: 22-ц/813/6473/25
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 червня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження головний державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Юлія Степанівна, стягувач ОСОБА_2 , на рішення державного виконавця щодо розрахунку заборгованості по аліментам та тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст скарги на дії державного виконавця.

26 червня 2025 року представник скаржника завернувся до суду зі скаргою, в якій просить зобов`язати головного державного виконавця Київського відділу держав виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерстерства юстиції (м. Одеса) Сокол Юлію Степанівну включити у розрахунок зі сплати аліментів внесені боржником ОСОБА_1 кошти, перераховані на ім`я стягувача ОСОБА_3 та неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , за платежами від 29.06.2020, 29.07.2020, 09.04.2022, 17.04.2022, 17.05.2022, 07.11.2022, 11.11.2022, 17.11.2022, 18.12.2022, 10.11.2023, 26.02.2024, 21.06.2024, 17.07.2024, 02.08.2024, 03.08.2024, 05.08.2024, 12.08.2024, 11.09.2024, 25.09.2024, 03.10.2024, 10.11.2024, 25.11.2024, 09.12.2024, 16.12.2024, 17.12.2024, 19.12.2024, 28.12.2024, 29.12.2024, 06.01.2025, 14.01.2025, 18.01.2025 на загальну суму 32 070 гривень; визнати неправомірною постанову головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Юлії Степанівни про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом від 21.04.2025 року по виконавчому провадженню № 74595748.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2020 року у справі №947/17662/20 стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн., але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду - 30 червня 2020 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зазначає, що 01.04.2024 року було відкрито виконавче провадження № 74595748. Згідно складеного 15.04.2025 року головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 30.06.2020 по 01.04.2025 по виконавчому листу № 947/17662/20, виданому 11.09.2020 Київським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів сума заборгованості боржника за виконавчим провадженням складає 66403,37 грн. (або 76096,63 грн. згідно формули наведеної під таблицею). Також, згідно постанови від 21.04.2025 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, винесеної головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Ю.С. на виконання виконавчого листа № 947/17662/20, виданого 11.09.2020 року, з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання у ОСОБА_1 утворилась заборгованість зі сплати аліментів 98925,62 гривня (UAH), сукупний розмір якої згідно розрахунку 15.04.2025 за період з 30.06.2020 по 15.04.2025, перевищує суму відповідних платежів чотири місяці. На думку скаржника, розрахунок заборгованості складений, а постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами винесена без врахування істотних обставин справи, а точніше з їх ігноруванням, що підтверджуються доказами, які додаються до цієї скарги та є підставою для визнання дій старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Ю.С. протиправними та зобов`язання усунути допущені порушення прав боржника.

Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даною скаргою.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17 червня 2025 року скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження головний державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Ю.С., стягувач ОСОБА_5 , на рішення державного виконавця щодо розрахунку заборгованості по аліментам та тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, залишено без задоволення.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити вимоги скарги на дії виконавця, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що згідно із довідкою АТ КБ «ПриватБанк`від 01.05.2024 наявні факти внесення коштів з його особистого рахунку як боржника на особистий банківський рахунок ОСОБА_3 в якості оплати аліментів, які нею не були визнані та надалі неправомірно не враховані державним виконавцем під час розрахунку заборгованості за аліментами, а саме: 1) від 29.06.2020 на суму 100 грн; 2) від 29.07.2020 на суму 7000 грн.

Згідно із довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 01.05.2024 вбачається, що ОСОБА_1 вносив на особистий рахунок доньки ОСОБА_4 у АТ «Універсалбанк» грошові кошти , а саме: 1) від 21.06.2024 160 грн; 2) від 17.04.2024 550 грн; 3) від 02.08.2024 60 грн; 4) від 03.08.2024 660 грн; 5) від 05.08.2024 100 грн; 6) від 12.08.2024 550 грн; 7) від 11.09.2024 100 грн; 8) від 25.09.2024 550 грн; 9) від 03.10.2024 650 грн; 10) від 10.11.2024 600 грн; 11) від 25.11.2024 300 грн; 12) від 09.12.2024 570 грн; 13) від 16.12.2024 150 грн; 14) 17.12.2024 1100 грн; 15) від 19.12.2024 500 грн; 16) від 28.12.2024 300 грн; 17) від 28.12.2024 2000 грн; 18) від 29.12.2024 570 грн; 19) 06.01.2025 500 грн; 20) від 14.01.2025 200 грн; 21) від 14.01.2025 100 грн; 22) від 18.01.2025 2000 грн.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 03 грудня 2025 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, однак у судове засідання не з`явились.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя-учасник колегії Сегеда С.М. перебував у відпустці з 22 грудня по 25 грудня 2025 року, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Також колегія суддів зазначає, що з врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 13, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість виготовлення повного судового рішення у строки, передбачені національним законодавством, а також застосування стабілізаційних графіків відключення світла, судом апеляційної інстанції було здійснено виготовлення повного тексту судового рішення 26 грудня 2025 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 30 червня 2020 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти у твердій грошовій сумі 4000 грн, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн., але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду - 30 червня 2020 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 840, 80 гривень. В решті позовних вимог відмовлено.

01 квітня 2024 року на підставі вищевказаного рішення Київського районного суду м. Одеси було відкрите виконавче провадження №74595748.

15 квітня 2025 року головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_6 , у виконавчому провадженні №74595748, при примусовому виконанні виконавчого листа №947/17662/20 виданого від 11.09.2020 року Київським районним судом м. Одеси (справа №947/17662/20), було складено розрахунок заборгованості по аліментам за період з 30.06.2020 року по 01.04.2025 року. Згідно цього розрахунку, станом на 01.04.2025 року заборгованість по стягненню аліментів за виконавчим провадженням № 74595748 складає 76 096,63 гривень. Також в рамках виконавчого провадження №№74595748 головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_6 , була винесена постанова про встановлення боржнику тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом.

13 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_5 , в якій просив припинити стягнення аліментів з нього на користь стягувача на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , у твердій грошовій сумі 2500,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2020 року; просив також звільнити його від сплати заборгованості по аліментам; стягнути зі стягувача на користь боржника аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі 2500,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до повноліття ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 (справа №947/15732/24, с. ОСОБА_7 ).

04 лютого 2025 року Київський районний суд м. Одеси ухвалено рішення у справі №947/15732/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про звільнення від сплати аліментів, звільнення від заборгованості по сплаті аліментів, стягнення аліментів на утримання дитини про відмову в позовних вимогах. Рішення не оскаржувалося та набрало законної сили.

Розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, який оскаржується боржником в цьому судовому процесі, був наданий та вивчений судом при розгляді справи про звільнення від сплати аліментів, звільнення від заборгованості по сплаті аліментів, стягнення аліментів на утримання дитини (справа № 947/15732/24) та не оскаржувався боржником в подальшому.

У своїй скарзі ОСОБА_1 вказує про неправомірність постанови про встановлення йому тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом, яка була винесена головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Юлією Степанівною в рамках виконавчого провадження №74595748.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пп.2. п.9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Згідно з рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2020 року по справі №947/17662/20 з ОСОБА_1 стягуються на користь ОСОБА_5 аліменти у твердій грошовій сумі 2500 гривень, але не менш ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з розрахунку заборгованості, у боржника є заборгованість по сплаті аліментів у сумі 76096,63 гривень. Сума заборгованості по сплаті аліментів значно перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, які боржник повинен був сплатити на користь стягувача. Відповідно, при винесенні постанови про встановлення боржнику тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом, головний державний виконавець Сокол Ю.С. діяла згідно норм Закону України «Про виконавче провадження» та згідно наданих їй повноважень.

Звертаючись до суду з даною скаргою, відповідач посилався на те, що не всі суми, що ним сплачувались, були враховані виконавцем під час складання розрахунку заборгованості.

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги, що стягувачем було добровільно визнано сплачену відповідачем суму у розмірі 57500грн., та вона врахована державним виконавцем у якості сплати аліментів, а доказів того, що спірна грошова сума у розмірі 34333, 37 грн була сплачена саме у якості аліментів на утримання дитини, у судовому засіданні надано не було.

При цьому суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання ОСОБА_1 , що у якості аліментів грошові суми, що перераховувались скаржником на рахунок ОСОБА_8 (цивільної дружини ОСОБА_1 ) та перераховувались безпосередньо на картку дитини, так як вказані суми не містять призначення платежу та є різними за кількістю.

Таким чином, можна зробити висновок, що постанова про встановлення боржнику тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом, яка була винесена головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_6 в рамках виконавчого провадження №74595748 є правомірною та такою, що відповідає нормі закону.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія суддів зазначає таке.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 2-4665/2008 (провадження № 61-14579св21) зазначено, що: «надані скаржником дублікати квитанцій про добровільне перерахування коштів на картковий рахунок стягувачки без зазначення у квитанції в графі «призначення платежу» - сплата аліментів, не свідчать про виконання ним судового рішення щодо сплати (погашення заборгованості) аліментів, а відтак такі не враховані державним виконавцем при складанні розрахунку заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів, а дії державного виконавця не суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження», дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні скарги».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2024 року у справі № 545/1241/20 (провадження № 61-11846св24) зазначено, що: «35. У справі, що переглядається, ОСОБА_1 на обґрунтування доводів скарги послався на безпідставне неврахування виконавцем квитанцій про перерахунок коштів на утримання дітей, сплачених на банківську картку стягувача ОСОБА_2 та на банківську картку сина ОСОБА_1. Боржник звертав увагу суду на те, що грошові перекази були здійснені з метою виконання обов`язку з утримання дітей з частковою позначкою «аліменти». 36. Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні скарги, суди попередніх інстанцій порушили частину третю статті 195 СК та частину восьму статті 71 Закону № 1404-VIII (див. пункт 27). 37. В порушення статей 30-35 ЦК та статті 179 СК (див. пункти 31-34) суди не врахували, що з урахуванням обсягу неповної цивільної дієздатності неповнолітньої особи та того, що аліменти є власністю дитини, законодавець закріпив право неповнолітнього на самостійне одержання аліментів. 38. Поряд із цим встановлені судами попередніх інстанцій обставини свідчать, що ОСОБА_1 здійснив перерахування коштів по сплаті аліментів на рахунок неповнолітньої дитини ОСОБА_1. 39. Зокрема, платіжна інструкція Р24АС2960 (а.с.38) містить інформацію про переказ коштів в сумі 1100 грн з призначенням переказ власних коштів за аліменти; платіжна інструкція Р24А850295162С46516 (а.с.42) містить інформацію про переказ коштів в сумі 11200 грн з призначенням переказ власних коштів за аліменти. 40. Вказані суми (див. пункт 39) повинен був врахувати державний виконавець при розрахунку заборгованості зі сплати аліментів. 41. Інші платіжні інструкції (а.с.35-37, 39-41) посилання на аліменти у призначенні платежу не містять. 42. Таким чином суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права та порушили норми процесуального права. […] 46. Проте скарга на дії державного виконавця підлягає частковому задоволенню, оскільки не всі платіжні інструкції, на які посилається скаржник, підтверджують перерахування коштів як аліментів (див. пункти 39-41)».

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Апеляційний суд зауважує, що всі перекази грошових коштів, які були вказані як у скарзі на дії державного виконавця, так і в апеляційній скарзі, на рахунки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не містять призначення платежу, який би вказував на те, що це сплата аліментів, а тому висновки суду першої інстанції є правильними.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи (фактично дублюють позицію позивача у суді першої інстанції) були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 грудня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: С.М. Сегеда

О.С. Комлева