Провадження № 2/127/6234/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участі секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши в порядку цивільного судочинства справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості - 3% річних за період з 02.04.2017 по 02.04.2020 року.

Позов мотивований тим, що 12 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого Войцеховська отримала кредит у іноземній валюті.

Заочним рішенням Вінницького міського суду від 01.10.2014 року було задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення основної суми заборгованості у розмірі 2 849 862,43 грн та судового збору 3 654,00 грн.

13 лютого 2018 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» було укладено Договір факторингу №104, відповідно до якого право грошової вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №0 перейшло до ТОВ «ФК «Укрфінстандарт».

Ухвалою Вінницького міського суду від 24.09.2018 року було підтверджено заміну стягувача у виконавчому провадженні на ТОВ «ФК «Укрфінстандарт».

Позивач просить стягнути з ОСОБА_1 3% річних за прострочення виконання судового рішення від 24.09.2018 року за період з 02.04.2017 по 02.04.2020 року у сумі 256 896,56 грн, а також судові витрати 3 853,45 грн.

У зв`язку з цим позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість 3% річних, а також судовий збір.

Ухвалою суду від 22.09.2025року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб.

ОСОБА_1 подала відзив та письмові пояснення, у яких зазначила наступне.

Постановою Господарського суду Вінницької області від 06.09.2011 року вона була визнана банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру; первинний кредитор за кредитним договором №0 АТ «УкрСиббанк» був обізнаний про процедуру банкрутства; АТ «УкрСиббанк» оскаржував результати проведення торгів на ТБ «Вінницька товарна біржа» з продажу ліквідаційної маси; АТ «УкрСиббанк» був внесений до реєстру кредиторів з вимогами за кредитним договором у сумі 1 160 292,37 грн (ухвала від 22.12.2011 р.); відсутні докази, що новий кредитор ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» був належним чином повідомлений про перебування відповідача в стані банкрутства; частина основного боргу могла бути погашена під час реалізації майна у процедурі ліквідації, що не враховано у позові; на момент подачі позову відповідачка не має майна, отримує лише пенсію 3030 грн, тому стягнення позову призведе до штучного створення додаткового фінансового тягаря.

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому вказує на те, що відповідач стверджує, що їй нібито не було відомо про існування рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.10.2014 у справі № 127/18561/14-ц, яким з неї стягнуто заборгованість на користь ПАТ «УкрСиббанк». Зазначені доводи є безпідставними, оскільки рішення суду від 01.10.2014 ухвалене з дотриманням вимог процесуального закону, набрало законної сили та є обов`язковим до виконання. Відповідач була належним чином повідомлена про розгляд справи, однак у судове засідання не з`явилася та причин неявки не повідомила, що зафіксовано у матеріалах справи.

Відповідно до статті 14 ЦПК України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання та не потребує додаткового повідомлення сторони про його існування після набрання законної сили. Незнання відповідачем змісту рішення не впливає на його чинність та не звільняє від обов`язку виконання. Посилання відповідача на частину другу статті 516 ЦК України не ґрунтуються на законі. Згідно зі статтями 512516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, а відсутність повідомлення боржника про відступлення права вимоги не припиняє зобов`язання і не впливає на дійсність договору відступлення. Усталена правова позиція Верховного Суду полягає в тому, що єдиним правовим наслідком неповідомлення боржника є визнання належним виконанням сплати боргу первісному кредитору у разі її здійснення (зокрема, постанова Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 522/511/15-ц). Відповідач не надала жодного доказу того, що після відступлення права вимоги вона здійснювала платежі первісному кредитору, а тому зазначені доводи не мають правового значення.

Посилання відповідача на те, що невиконання рішення суду було зумовлене відсутністю інформації про реквізити чи сторону стягнення, є необґрунтованими.

Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк. Стаття 615 ЦК України прямо передбачає, що прострочення боржника не усувається посиланням на обставини, які виникли внаслідок його власної бездіяльності.

Фактично відповідач протягом більш ніж десяти років не вчинила жодних дій, спрямованих на виконання судового рішення, що свідчить про свідоме ухилення від виконання зобов`язання. 04.10.2016 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 52491233 з примусового виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.10.2014.

Відповідно до статей 28, 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається належним чином повідомленим про початок примусового виконання, якщо постанова про відкриття виконавчого провадження надіслана за адресою його проживання. Таким чином, твердження відповідача про необізнаність щодо боргу та необхідності його виконання спростовуються самим фактом відкриття виконавчого провадження.

Відповідач не заперечує факту існування боргу; не заперечує чинності судового рішення; не доводить відсутності правонаступництва позивача; не надає жодних доказів виконання зобов`язання.

Просить суд відмовити у задоволенні відзиву ОСОБА_1 на позовну заяву у справі № 127/28282/25. Позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» про стягнення 3 % річних задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та зазначив, що позов підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, у відзиві та письмових поясненнях просила суд розгляд справи здійснювати за її відсутності, підтримала свою позицію та просила суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що розгляд даної справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Суд у справі дослідив такі письмові докази: копії заочного рішення Вінницького міського суду від 01.10.2014 року; копії ухвали Вінницького міського суду від 24.09.2018 року; копії ухвал Господарського суду Вінницької області від 22.12.2011 р. та 18.11.2013 р. у справі №15/53/2011/5003; Договір факторингу №104 від 13.02.2018 р.; розрахунок 3% річних, наданий позивачем; письмові пояснення відповідача.

При дослідженні доказів встановлено, що ухвали Господарського суду Вінницької області від 22.12.2011 та 18.11.2013 у справі №15/53/2011/5003 підтверджують, що ОСОБА_1 була визнана банкрутом, і сума основного боргу була включена до реєстру кредиторів.

Судові рішення щодо стягнення за кредитним договором не враховують, що боржник перебував у процедурі банкрутства, а майно ліквідовано, частина боргу могла бути погашена.

Відсутні докази того, що ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» було належним чином повідомлено про стан банкрутства та результати ліквідаційної процедури.

Розрахунок 3% річних базується на сумі боргу, яка частково могла бути погашена під час ліквідації, що суперечить принципам добросовісності та рівності сторін.

На момент подачі позову ОСОБА_1 не мала майна для виконання рішення, що підтверджується матеріалами справи про банкрутство.

Суд враховує, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Правова природа 3 % річних полягає у компенсації кредитору втрат від користування боржником грошовими коштами, а тому їх нарахування не залежить від вини боржника, фінансового стану чи причин невиконання зобов`язання. Факт прострочення грошового зобов`язання є єдиною та достатньою підставою для застосування наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України.

Судом встановлено, що грошове зобов`язання відповідача не виконане у визначений строк, що підтверджується чинним судовим рішенням та матеріалами виконавчого провадження, а отже, у кредитора виникло право на стягнення 3 % річних.

Згідно зі статтею 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію, зокрема сплатити грошові кошти, а кредитор має право вимагати виконання цього обов`язку.

Статті 10461054 ЦК України регламентують кредитні (грошові) правовідносини та покладають на позичальника обов`язок повернути отримані кошти у встановлений строк. Невиконання такого обов`язку трансформує первісне зобов`язання у прострочене грошове зобов`язання, до якого застосовуються наслідки, передбачені статтею 625 ЦК України.

Таким чином, обов`язок відповідача зі сплати грошових коштів є чинним, дійсним та таким, що не припинений.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання.

Згідно зі статтею 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконала грошове зобов`язання у встановлений строк та не надала доказів його виконання, суд констатує наявність прострочення, що є підставою для застосування цивільно-правової відповідальності у формі 3 % річних.

Відповідно до статті 43 ЦПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами, зокрема правом на подання доказів та пояснень.

Статті 175177 ЦПК України визначають вимоги до позовної заяви та доданих до неї доказів. Позивачем подано належні та допустимі докази, що підтверджують: наявність грошового зобов`язання; факт його прострочення; правонаступництво позивача; обґрунтованість розрахунку 3 % річних.

Водночас відповідач не надала суду доказів виконання зобов`язання або припинення боргу, що відповідно до статті 81 ЦПК України свідчить про недоведеність її заперечень.

Стаття 1 КУзПБ визначає поняття конкурсного кредитора та вимоги, які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів.

Відповідно до статті 8 КУзПБ, усі грошові вимоги до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство, мають бути заявлені та включені до реєстру вимог кредиторів.

Стаття 36 КУзПБ передбачає, що вимоги кредиторів, які задоволені у процедурі банкрутства, вважаються погашеними.

Разом з тим, суд враховує правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої 3 % річних можуть нараховуватися виключно на дійсну, непогашену заборгованість. Якщо основний борг припинений або погашений у процедурі банкрутства, відсутній предмет для нарахування 3 % річних.

У даній справі відсутні докази погашення заборгованості у процедурі банкрутства, а отже, підстави для відмови у стягненні 3 % річних з цієї причини відсутні.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи та оцінки всіх доказів у їх сукупності.

Надані сторонами докази, положення матеріального та процесуального права, а також правові висновки Верховного Суду свідчать про наявність у позивача права на стягнення 3 % річних як наслідку тривалого прострочення грошового зобов`язання.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що 3 % річних є спеціальною мірою відповідальності за прострочення грошового зобов`язання; вони нараховуються лише на дійсний, неприпинений борг; припинення основного зобов`язання (у тому числі в процедурі банкрутства) унеможливлює їх подальше нарахування.

Зазначені висновки підлягають застосуванню судом відповідно до статті 263 ЦПК України

Виходячи з викладеного, суд встановлює, що право кредитора на стягнення 3% річних виникає лише за реально наявним боргом, який не був погашений під час процедури банкрутства; сума боргу, що обрахована позивачем для нарахування 3% річних, частково могла бути погашена шляхом ліквідації майна відповідача; ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» не надало суду доказів, що основна заборгованість дійсно залишилася непогашеною після завершення процедури банкрутства

Відповідно до ст. 1 КУзПБ, всі претензії кредиторів підлягають врегулюванню в межах процедури банкрутства.

Позовні вимоги не відповідають принципам добросовісності та законності, оскільки ігнорують факт банкрутства та погашення частини боргу.

Отже суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» щодо нарахування 3% річних на суму боргу за період з 02.04.2017 по 02.04.2020 року не доведені, оскільки основний борг міг бути погашений під час ліквідаційної процедури.

Надані докази не підтверджують наявність у відповідача майна для виконання позову, а тому позов не відповідає принципам законності та обґрунтованості, передбаченим ст. 263 ЦПК України.

З урахуванням ухвал господарського суду, банкрутство ОСОБА_1 не було враховане позивачем, що ставить під сумнів добросовісність вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 43, 175, 176, 177 ЦПК України, ст.ст. 10461054, 509, 610, 612, 625 ЦК України, ст. 1, 8, 36 КУзПБ,

ВИРІШИВ:

Відмовити ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Учасники судового розгляду:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», , місцезнаходження юридичної особи: вул. Глибочицька, 17-Б, м. Київ, 04052.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: