Номер провадження: 22-ц/813/7663/25
Справа № 283/901/25
Головуючий у першій інстанції Шевчук Н. О.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Хаджибейського районного суду міста Одеси від 25 серпня 2025 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дорошенко Сергій Олександрович, через підсистему «Електронний суд» звернулася до Малинського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, у якому просила суд: змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 08.11.2022 року у справі №521/7899/22 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з розміру 1/3 частина з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 ; після досягнення найстаршою дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повнолітнього віку, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн, починаючи з 10.11.2036 року, та до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно.

Зокрема, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказала, що на сьогодні, кошти, які отримує позивачка від відповідача на двох спільних малолітніх дітей на місяць, є недостатніми для повноцінного утримання та всебічного розвитку дітей.

Як зазначає позивачка, діти ростуть і відповідно потребують більше грошових витрат на своє утримання та розвиток. Так, за доводами позивачки, восени 2025 року син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 іде у перший клас, що також буде потребувати більше витрат.

Як стверджує позивач, відповідач є фізично здоровою людиною та як відомо позивачу, його матеріальний стан на даний час є задовільний. Більш того, будь-яким іншим утриманцям аліменти він не сплачує, що цілком дозволяє йому утримувати своїх дітей.

При цьому, щодо матеріального стану позивачки, остання повідомила, що її матеріальний стан погіршився, оскільки має на утриманні ще дитину, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Отже, на переконання позивача, в зв`язку зі зміною її сімейного та матеріального стану, збільшення прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів та з урахуванням того, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дітей, їх рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, не погіршать їх матеріального становища, позивачка змушена звернутись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із розміру 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн на кожну дитину, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Хаджибейського районного суду міста Одеси від 25 серпня 2025 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про зміну способу стягнення аліментів.

Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 08.11.2022 року у справі №521/7899/22 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із розміру 1/3 частина з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно.

Відкликано виконавчий лист, виданий Малиновським районним судом міста Одеси на виконання рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 08.11.2022 року у справі №521/7899/22.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Рішення суду вмотивовано тим, що зміна способу стягнення аліментів, визначених рішенням суду є беззаперечним правом позивачки, як одержувача аліментів, що не потребує доведенню відповідних обставин, зокрема щодо зміни матеріального стану платника аліментів. Водночас, суд зауважив, що розмір аліментів про який просить позивачка є фактично мінімальним розміром (прожитковим мінімумом для дитини відповідного віку) встановленим Законом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 25.08.2025 року у цивільній справі № 283/901/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів. Змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 08.11.2022 року у справі №521/7899/22 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із розміру 1/3 частина з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) грн на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, вмотивована тим, що судом було застосовано норми матеріального права (Закон 4059-ІХ, ст.7) та не застосовано норм спеціального нормативного акту (Сімейного кодексу України), що спричинило покладання обов`язку щодо забезпечення дитини прожитковим мінімумом виключно на батька. На думку скаржника, висновок суду про те, що розмір аліментів, про який просить Позивач, є фактично мінімальним розміром, суперечить ч. 2 ст. 182 СК України.

В скарзі акцентується увага на тому, що Відповідач відповідно до рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 08.11.2022 року у справі №521/7899/22 регулярно виплачує Позивачу аліменти у розмірі 50% від розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, що становить 2880 гривень. І збільшення судом розміру аліментів більш ніж у два рази до 6000 гривень, має бути обґрунтовано та базуватись на встановлених Сімейним кодексом нормах, проте суд першої інстанції не лише не обґрунтовує суттєвого збільшення розміру аліментів, а й усувається від розгляду цього питання, посилаючись на те, що Позивач таких вимог не заявляв.

Також, скаржник зазначає, що висновок суду першої інстанції: «Відтак, у даному разі, щомісячна сплата відповідачем аліментів на утримання дітей у розмірі по 3000 грн на утримання кожної дитини не буде складати для відповідача непомірний тягар, зокрема, у зв`язку із відсутністю в матеріалах справи належних та допустимих доказів щодо непрацездатності відповідача та така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності та розумності» - не відповідає обставинам справи, оскільки ним були надані належні та допустимі докази того, що він докладає всіх необхідних зусиль для працевлаштування. Крім того, у матеріалах справи є довідка у тому, що скаржник перебуває в обліку у державній службі зайнятості, тобто є безробітним не з власної волі. На думку скаржника, вищезазначений висновок також суперечить обставинам справи щодо того, що він є єдиним сином і працездатним членом своєї сім`ї. Його мати ОСОБА_6 1968 р.н. є пенсіонером, інвалідом другої групи, батько, ОСОБА_7 1969 р.н. є пенсіонером, ветераном війни, учасником бойових дій, бабуся по материнській лінії ОСОБА_8 1945 р.н. є пенсіонером, що самотньо проживає, бабуся по лінії батька ОСОБА_9 1938 р.н. також є пенсіонером і зважаючи на складне матеріальне становище скаржника вимушено перебуває в будинку Милосердя Свято-Архангело-Михайлівського жіночого монастиря, якому скаржник через можливості надає мінімальну фінансову допомогу.

Скаржником наголошується, що за таких матеріальних та сімейних труднощів, збільшення розміру щомісячної виплати вдвічі для нього є суттєвою обставиною, яку суд не дослідив і не дав йому правову оцінку, у зв`язку з чим зробив висновок, який явно не відповідає обставинам справи.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Ознайомившись з апеляційною скаргою, представник ОСОБА_1 адвокат Дорошенко С.О. подав на неї відзив, в якому зазначено, що ОСОБА_1 вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки вона є безпідставною, побудованою на ігноруванні реальних потреб дітей та спрямована виключно на ухилення від належного виконання його батьківського обов`язку по утриманню малолітніх дітей, а оскаржуване рішення суду першої інстанції повністю відповідає закону та інтересам дітей.

Позивачка вважає, що встановлений судом розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 3000 грн на кожну дитину - є цілком обґрунтованим, помірним і таким, що забезпечує лише базові потреби дітей, він не є надмірним, як зазначає апелянт, а навпаки - відповідає принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, закріпленому у Сімейному кодексі та Конвенції про права дитини. Крім того, акцентується увага на тому, що апелянтом не було надано жодного доказу, що його мати, яка є інвалідом 2 групи за загальними захворюваннями чи батько, є особами, які потребують постійного стороннього догляду, або що сам апелянт є встановленою особою, зобов`язаною здійснювати такий догляд, що обмежувало би його фізично у працевлаштуванні, бабуся, яка перебуває у Будинку Милосердя, знаходиться там на безоплатній основі, а тому надання будь-якої фінансової допомоги у цьому випадку - є його особистим бажанням, а не юридичним обов`язком, посилання апелянта на свій статус безробітного та необхідність підтримувати батьків і родичів не може розцінюватися як обставини, що звільняють його від виконання обов`язку утримувати власних дітей або бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Учасники справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, були повідомлені належно, тому, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Дорошенко С.О. просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутності клопотань про відкладення розгляду, колегія суддів вважає за можливим розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 08.11.2022 року у справі №521/7899/22, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задоволено вбачається, що стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт громадянина України з електронним носієм № НОМЕР_3 виданий 03 грудня 2018 року, орган що видав 5112, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України з електронним носієм № НОМЕР_4 виданий 11 листопада 2022 року, орган що видав 5114, аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку (доходів), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 25 липня 2022 року, та до досягнення найстаршою дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 включно; після досягнення найстаршою дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , повнолітнього віку, стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт громадянина України з електронним носієм № НОМЕР_3 виданий 03 грудня 2018 року, орган що видав 5112, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України з електронним носієм № НОМЕР_4 виданий 11 листопада 2022 року, орган що видав 5114, аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходів), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 листопада 2036 року, та до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно, встановлено, що сторони даної справи перебували у шлюбі, зареєстрованому 05.11.2020 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ПМУ МЮ (м. Одеса), актовий запис №2766.

Також, вказаним вище рішенням було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_11 у позивачки народився син - ОСОБА_10 , у свідоцтво про народження якого, згодом, за заявою відповідача, були внесені зміни: змінено прізвище « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 », по-батькові « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_14 », батьком записано ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, НОМЕР_5 , виданого повторно 26.05.2022 року.

Також, як було встановлено судом, в період шлюбу у подружжя народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_6 від 12.01.2021 року.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 01.08.2022 року шлюб між сторонами розірвано.

З роздруківки банківської виписки про рух коштів по банківській картці позивачки, вбачається, що остання отримувала від ОСОБА_2 грошові кошти у період з 28.12.2022 року по 29.03.2025 року на загальну суму 75480 грн 50 коп.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 14.04.2025 року № 422618184 вбачається, що відповідач є власником 1/3 частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до виписки по банківському рахунку відповідача за період з 01.11.2022по 16.06.2025 останній переказав на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 89446 грн 39 коп.

З трудової книжки відповідача ОСОБА_2 вбачається, що 19.05.2023 року його було звільнено з посади помічника машиніста електропоїзда у зв`язку із переїздом за власним бажанням.

З довідки про доходи ОСОБА_2 за період з червня 2022 року по листопад 2022 року останнім отримано доходу 29236 грн 79 коп.

Відповідно до довідки Одеського обласного центру зайнятості від 17.06.2025 року ОСОБА_2 перебуває на обліку у Центрі зайнятості з 16.06.2025 року, як такий, що шукає роботу.

Також у матеріалах справи наявні копії інших документів, а саме: довідка до акта огляду МСЕК ОСОБА_6 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, її пенсійне посвідчення № НОМЕР_7 ; пенсійне посвідчення ОСОБА_7 № НОМЕР_8 ; посвідчення УБД ОСОБА_7 від 29.08.2023 року; свідоцтва про народження, довідки про місце проживання.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.1ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ст.ст. 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

У ч.1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст.ст. 182-184, 192 СК України.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17 і наведені норми та тлумачення спростовують доводи апеляційної скарги щодо безпідставності вимог позивачки про зміну способу стягнення аліментів.

Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивач скористалася своїм правом, визначив способом стягнення аліментів - їх присудження у твердій грошовій сумі. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю.

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі №545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21.

Судом першої інстанції вірно зауважено, що розмір аліментів про який просить позивачка є фактично мінімальним розміром (прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) встановленим Законом, та прийшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів із частки від доходу відповідача на тверду грошову суму, оскільки така зміна способу стягнення не порушить прав платника аліментів та відповідатиме інтересам як стягувача, якій законом надано право вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, так і інтересам їхніх спільних дітей.

При цьому судом першої інстанції враховані всі суттєві обставини справи, дотримано баланс прав та інтересів обох сторін, будь яких доказів того, що відповідач не може сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі матеріали справи не містять.

Доводи апелянта, що судом необґрунтовано фактичне збільшення розмір аліментів більш ніж у два рази до 6000 грн не заслуговують на увагу, оскільки спираються на формальне порівняння сум, ігноруючи законні підстави для зміни способу стягнення та принцип пріоритету дітей.

Колегією суддів, акцентується увага на тому, що призначена судом першої інстанції тверда грошова сума аліментів на двох дітей визначена з урахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, аліменти у твердій грошовій сумі підлягають індексації пропорційно до зростання прожиткового мінімуму, що гарантує захист від інфляції.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

Доказів незадовільного майнового стану і того, що відповідач не може сплачувати аліменти у визначеній твердій грошовій сумі, останній не надав як суду першої інстанції, так і апеляційному суду.

Належних доказів перебування саме на утриманні відповідача непрацездатних осіб, ним не надано.

Також, не може бути підставою для відмови у зміні способу стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, твердження відповідача, що він є безробітним не з власної волі, оскільки зазначений статус не скасовує і не призупиняє конституційний сімейний обов`язок, а також положення дітей не може погіршуватися через соціально-трудові обставини в житті батька.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Отже, суд першої інстанції всебічно та повно з`ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», та правильно виходив з того, що є законні підстави для задоволення позову.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що сторони не позбавлені можливості, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (стаття 192 СК України).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хаджибейського районного суду міста Одеси від 25 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко