Провадження №6/756/429/25
У Х В А Л А

30 грудня 2025 року Оболонський районний суд м.Києва у складі

головуючого судді Майбоженко А.М.

секретаря Приходько К.А.

розглянувши справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника,

В С Т А Н О В И В:

23.12.2025 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Бережний Я.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеженні у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Своє подання обґрунтовує тим, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження НОМЕР_1, з примусового виконання виконавчого листа № 2/756/962/13, виданого 27.03.2013 року Оболонським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» суми боргу у розмірі 303 366,47 грн., судових витрат і основної винагороди приватного виконавця.

Боржник ухиляється від виконання рішення суду, вжитими приватним виконавцем заходами виконати його неможливо.

З цих підстав просить задовольнити своє подання та тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 .

Приватний виконавець у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності приватного виконавця.

Заінтересовані особи про розгляд справи не повідомлялися відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконанні в приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В. перебуває виконавче провадження N? 67520920 щодо виконання виконавчого листа N?2/756/962/13, виданого 27.03.2013 р. Оболонським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" заборгованості за кредитним договором у сумі 303 366,47 грн. та судового збору у сумі 3219,00 грн.

Загальна сума, з врахуванням основної винагороди приватного виконавця, яка підлягає стягненню з боржника становить 337 651,02 грн.

Постановою приватного виконавця від 15.11.2021 р. відкрито вказане вище виконавче провадження та скеровано постанову рекомендованою кореспонденцією із повідомленням про вручення на поштові адреси боржника та стягувача, що підтверджується трекінгом відправлення ДП «Укрпошта» N? 246.

Відповідно до ч. 1ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур?єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев?ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Таким чином, боржник ОСОБА_1 повідомлений про початок примусового виконання належним чином.

Постановами приватного виконавця від 16.11.2021 р., 15.09.2022 р. та 05.09.2023 р. накладено арешт на кошти у :

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

Акціонерне товариство "Універсал Банк"

Акціонерне товариство "ОКСІ банк"

"Акціонерне товариство "ТАСкомбанк"

Акціонерне товариство "Райффайзен Банк"

"Публічне акціонерне товариство акціонерний комерційний банк "Індустріалбанк"

Акціонерне товариство "ВСТ БАНК"

Акціонерне товариство "ПроКредит Банк"

Акціонерне товариство "Акціонерно-комерційний банк "Львів"

Акціонерне товариство «КРЕДОБАНК»

Акціонерне товариство "ОТП БАНК"

Акціонерне товариство "Ідея Банк"

Акціонерне товариство "АГРОПРОСПЕРІС БАНК"

Акціонерне товариство "УКРСИББАНК"

Акціонерне товариство "БАНК ФОРВАРД"

Акціонерне товариство "БАНК АВАНГАРД"

Акціонерне товариство «Банк Альянс»

Акціонерне товариство "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ"

Залишок коштів боржника недостатній для виконання постанови приватного виконавця.

Постановою приватного виконавця від 16.11.2021 р. накладено арешт на майно боржника, однак згідно відомостей електронних реєстрів у боржника відсутнє нерухоме майно, на яке можна звернути стягнення.

Транспортні засоби за боржником не зареєстровані.

Згідно даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що у боржника відсутнє будь-яке ліквідне майно в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем.

Згідно відповіді Пенсійного фонду встановлено, що боржник отримує пенсію.

Незважаючи на вимогу приватного виконавця, викладену в постанові про відкриття виконавчого провадження останнім не подано декларацію про майно та доходи у встановлений строк.

20.11.2025 р. боржнику скеровано виклик приватного виконавця на 03.12.2025 р. із вимогою явки в офіс приватного виконавця та надання документів що підтверджується трекінгом відправлення ДП «Укрпошта» N? R50.

Боржник на виклик приватного виконавця не з?явився, про причини неявки не повідомив.

Згідно відповіді Управління ДМС в Київській області боржник паспортом громадянина України для виїзду за кордон не документований.

Згідно відповідей Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України, відомостей щодо перетинання державного кордону боржником з моменту відкриття виконавчого провадження в базі даних не виявлено.

Таким чином, вжиті приватним виконавцем заходи не призвели до виконання рішення суду боржником, боржник ухиляється від виконання рішення суду. З огляду на викладене вище та враховуючи тривале невиконання боржником рішення суду, встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є співмірним та ефективним заходом для забезпечення виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов?язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов?язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Судом встановлено, що приватним виконавцем на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, вжито вичерпних заходів, направлених на примусове виконання виконавчого документа.

Однак, цими заходами не вдалось виявити коштів та іншого майна боржника, на яке можливо звернути стягнення та, тим самим в повній мірі виконати вказане рішення.

Обов`язковість виконання рішення суду, яке набрало законної сили, закріплено в ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Крім того, з огляду на приписи статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України", статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів NN 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі - Закон) встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, у зв`язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону судам загальної юрисдикції у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, можливо застосовувати судові рішення та ухвали Європейського суду з прав людини з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" no. 15729/07, від 05.07.2012 Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також ЄСПЛ зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

В п. 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року Європейський суд з прав людини зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004 у справі "Півень проти України" судом вказано, що право на судовий розгляд, гарантовано статтею 6 Конвенції, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін. Виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес (рішення Європейського суду з прав людини у справі Янголенко проти України).

Крім цього, необхідно зазначити, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". Позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 17.05.2005 по справі "Чіжов проти України".

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, потрібно розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу ("Бурдов проти Росії", "Горнсбі проти Греції"). У відповідності до наведеної практики Європейського суду з прав людини у Приватного підприємства "Дніпровський краєвид 07" на підставі остаточного і обов`язкового для виконання судового рішення - рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 у справі №910/11965/16 виникли правомірні очікування отримати у власність кошти, які присудженні до стягнення, та такі правомірні очікування є "майном" у розмінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, а тому підлягають захисту на рівні із правом власності.

Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 225.04.2012 №11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 №5-рп/2013).

Зокрема, у рішенні №2-р(II)/2019 від 15.05.2019 Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2016 №1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статтею 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Таким чином, аналіз статей 3, 8, частин першої, другої статті 55, частин першої, другої статті 129-1 Конституції України у їх системному зв`язку, наведених юридичних позицій Європейського Суду з прав людини та громадянина та Конституційного Суду України дає підстави стверджувати, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

У відповідності до частини першої та пункту 2 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до частини третьої статті 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів - до виконання зобов`язань.

Враховуючи те, що боржник був обізнаний про відкриття відносно нього виконавчого провадження і необхідність вжиття заходів щодо виконання рішення суду, яке набрало законної сили, однак протягом чотирьох років не виконав зазначене судове рішення, не представив приватному виконавцю будь-яких даних, які б ускладнювали це, суд вважає, що подання приватного виконавця є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - задовольнити.

Обмежити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, у праві виїзду за межі території України до виконання зобов`язань за судовим рішенням, що виконується у виконавчому провадженні НОМЕР_1.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Суддя: А.М. Майбоженко