Номер провадження: 22-ц/813/5976/25
Справа № 947/7477/25
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (колишня назва товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна») в особі представника адвоката Городніщевої Єлизавети Олегівни на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 травня 2025року, постановленого під головуванням судді Калініченко Л.В., у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю«Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 58650 грн., з яких: 6000 грн. сума заборгованості за кредитом; 35550 грн. сума нарахованих процентів первісним кредитором; 17100 грн. сума заборгованості за процентами нарахованими позивачем за 114 календарних дні та судові витрати, з посиланням на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 03.03.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір № 4440235 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у відповідності до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» надає відповідачці у кредит грошові кошти в сумі 6000 грн., строком на 350 днів.

Відповідно до п. 1.4. договору, тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується в межах всього строку кредиту.

Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредиту 133839,05% річних.

Позивач свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало, надавши кредит у сумі 6000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , натомість відповідач зобов`язання належним чином не виконала, заборгованість у вигляді тіла кредиту, процентів за користування останнім та інших платежів не погасив, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 травня 2025 року у задоволені позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», в особі свого представника Городніщевої Є.О. просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, стягнути судовий збір та витрати на правову допомогу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» зазначає, що кредитний договір, укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем, повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, нормативно-правове регулювання укладання електронного кредитного договору та процедура укладання електронного кредитного договору детально описана позивачем в позовній заяві.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (з 1 січня 2024 року це 90 840 грн., відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028 грн. (3028 грн. х 30 = 90 840 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи.

Відповідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд враховуючи, що ціна позову в даній справі становить 58650 грн., що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дійшов висновку, що зазначена справа відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, може розглядатися в порядку спрощеного провадження та не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 03.03.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4440235 у відповідності до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» надає відповідачці у кредит грошові кошти в сумі 6000,00 грн., строком на 350 днів.

Відповідно до п. 1.4. договору, тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується в межах всього строку кредиту.

Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредиту 133839,05% річних.

Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 58500,00 грн.

У відповідності до п.2.1. договору, товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківських рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 .

Договір укладено в електронній формі та підписано електронним підписом 63429 03.03.2024 року ОСОБА_1 .

Під час розгляду справи відповідачкою не спростовувалось підписання вищевказаного договору від 04.02.2023 року.

Також, відповідачкою, шляхом накладення електронного підпису, підписано паспорт споживчого кредиту, який містить: інформацію та контактні дані кредитодавця; інформацію та контактні дані кредитного посередника; основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; порядок повернення кредиту; додаткова інформація; інші важливі правові аспекти платежі.

На підтвердження факту перерахування відповідачу кредитних коштів у сумі 6000,00 грн. на зазначену у договорі банківську картку за № НОМЕР_1 позивачем надано лист ТОВ «Пейтек Україна», в якому зазначено про успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта від ТОВ «Лінеура Україна»: 03.03.2024 14:18:21 на суму 6000,00 грн., що здійснювалось на виконання укладеного між ТОВ «Пейтек Україна»» та ТОВ «Лінеура Україна» договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № НОМЕР_2 від 03.01.2024 року.

З відповіді АТ «Універсал Банк» вбачається, що платіжна картка № НОМЕР_3 відкрита у АТ «Універсал Банк» емітована на ім`я ОСОБА_1 , на яку 03.03.2024 року здійснено зарахування коштів на суму 600,00 грн. Додатково банком повідомлено, що оскільки грошові кошти були зараховані не за реквізитами, а через платіжну систему, в банку відсутня інформація щодо призначення та рахунків відправників, відповідно підтвердити чи спростувати факт того, що платежі надходили від ТОВ «Лінеура Україна» через платіжного провайдера ТОВ «Пейтек Україна» банком не вбачається можливим.

Статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу.

25.10.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №25/10/2024, у відповідності до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежу, право на одержання яких належить клієнту.

ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на рахунок ТОВ «Лінеура Україна» сплатило вартість обумовлену договором факторингу, що підтверджується квитанцією (а.с. 37).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024 року укладеного сторонами вищевказаними договору, ТОВ «Лінеура Україна» передає за вказаним договором до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у тому числі право вимоги за договором про надання коштів на умовах кредитного договору №4440235 від 03.03.2024 року, укладеним з ОСОБА_1 , заборгованість якої станом на день укладення договору факторингу становить у загальній сумі 44550,00 грн., яка складається з: заборгованості за основною сумою боргу в сумі 6000,00 грн.; заборгованості за відсотками 35550,00 грн.; заборгованість за пенею, штрафами 3000,00 грн.

25.11.2024 року рішенням №251124/1 визнано єдиним учасником ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».

З урахуванням викладеного, судом встановлено, що позивач - ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», яке змінило назву на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», на підставі укладеного договору факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024 року набуло право вимоги за кредитним договором №4440235 від 03.03.2024 року, укладеним з ОСОБА_1 .

З наданого до суду представником позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором №4440235 від 03.03.2024 року укладеним з ОСОБА_1 вбачається, що за останньою станом на 25.10.2024 року обліковується заборгованість у загальній сумі 44550,00 грн., яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу в сумі 6000,00 грн.; заборгованості за відсотками 35550,00 грн.; заборгованості за пенею, штрафами 3000,00 грн.

Також, до позовної заяви надано розрахунок заборгованості ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за кредитним договором №4440235 від 03.03.2024 року, укладеним з ОСОБА_1 здійснений за 114 календарних днів, а саме за період з 26.10.2024 року по 16.02.2025 року, у відповідності до якого позивачем нараховані проценти розміром 2,5% на день, за вказаний період, за користування грошовими коштами в сумі 6000,00 грн., що становить в сумі 17100,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що встановити виконання ТОВ «Лінеура Україна» умов договору №4440235 про надання коштів на умовах споживчого кредитного укладеного 03.03.2024 року з ОСОБА_1 , з надання останній грошових коштів в сумі 6000,00 грн. на умовах кредиту, шляхом їх перерахування на картковий рахунок відповідачки, не вбачається можливим, з підстав того, що позивачем не надано договору, який підтверджує повноваження ТОВ «Пейтек Україна» на здійснення фінансових операцій на замовлення платника - ТОВ «Лінеура Україна», а AT «Універсал Банк» не підтверджено інформацію про призначення платежу та інформацію щодо рахунків відправників.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03.03.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4440235 у сумі 6000,00 грн.

Договір укладено в електронній формі та підписано електронним підписом 63429 03.03.2024 року ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає, що спірний договір, який укладений в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки при укладенні цього договору сторони договору досягли згоди щодо всіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які виникають із кредитного договору.

Згідно пункту 1.2. договору №4440235 на умовах встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші зобов`язання, передбачені договором.

Згідно умов договору про надання споживчого кредиту: сума кредиту (загальний розмір) складає 6000 грн (п. 1.2. Кредитного договору); строк кредиту 350 днів (п. 1.3).

Згідно з п. 2.1 договору №4440235 кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 .

З умовами договору від 21.02.2022 року, укладеним між ТОВ «Пейтек України» та ТОВ «Лінеура Україна», ТОВ «Пейтек України» за дорученням ТОВ «Лінеура Україна» на підставі окремо укладеного кредитного договору між клієнтом та споживачем, за допомогою сервісу фінансової компанії здійснює переказ коштів в національній валюті України з метою видачі кредитів (п.1.1) (а.с. 49-51).

Відповідно до повідомлення ТОВ «Пейтек України» про успішність операції, згідно договору з ТОВ «Лінеура Україна» № 03012024-1 від 03.01.2024 року здійснено зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 у сумі 6000 грн. 03.03.2024 о 14:18:21, номер транзакції в системі ТОВ «Пейтек України» c4481bbb-7b79-447b-a82a-2928023d0943, номер транзакції в системі ТОВ «Лінеура Україна» № 9468297 (а.с. 14).

Номер рахунку, на який перераховані кошти, відповідає номеру рахунку, зазначеному у п. 2.1 договору про надання споживчого кредиту № 4440235 (а.с. 21).

Судом встановлено, що кредитні кошти відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків та внесений в Державний реєстр фінансових установ, та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку, вказану відповідачем особисто в договорі про надання споживчого кредиту, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до відповіді АТ «Універсал Банк», на картковий рахунок № НОМЕР_1 , 03.03.2024 року зараховані кошти у сумі 6000 грн. (а.с. 73).

Також в листі АТ «Універсал Банк» зазначає, що кошти в сумі 6000 грн. зараховані не по реквізитах, а через платіжну система, а тому у банку відсутня інформація, щодо призначення та рахунків відправника (а.с. 73).

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність виконання ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язання з надання ОСОБА_1 кредиту в сумі 6000 грн. шляхом перерахування коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 , зазначений ОСОБА_1 у договорі про надання споживчого кредиту № 4440235.

Доказів того, що банківська картка з відповідним номером ОСОБА_1 не належить, матеріали справи не містять.

Також ОСОБА_1 не спростовано, що на її картковий рахунок 03.03.2024 року, саме в день укладання договору про надання споживчого кредиту № 4440235, надійшли грошові кошти у розмірі 6000 грн. не від ТОВ «Лінеура Україна».

Суд зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 404/6483/17 (провадження № 61-14432св19)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2023 року у справі № 11-228сап21 зазначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

На підставі ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із положеннями частини першої, п`ятої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)).

Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21).

Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.

Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань (пункт 4 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ТОВ «Лінеура Україна» не є банківською установою, не відкривало позичальнику рахунку у банку, а лише перерахувало кредитні кошти на вже наявну картку ОСОБА_1 .

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за договором про надання споживчого кредиту виконало та надало йому кредит в сумі 6000 грн., що підтверджується дослідженими доказами, які наявні в матеріалах справи.

Укладаючи договір про надання споживчого кредиту сторони передбачили нарахування процентів на наступних умовах «1.4.1. Стандартна процентна ставка становить 2,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору.

У п. 1.5 орієнтовна річна ставка складає 133839,05% річних, при цьому у п.1.6.1 зазначено, що орієнтовна загальна вартість кредиту складає 58500 грн. (а.с. 21).

Станом на дату звернення до суду відповідач свої зобов`язання щодо кредитного договору № 4440235 про надання споживчого кредиту не виконав.

Первісним кредитором нараховано відсотки у розмірі 35550 грн.

Станом на дату укладання договору факторингу від 25.10.2024 року строк дії договору не закінчився, а тому в межах строку дії договору, укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_1 у період з 26.10.2024 року по 16.02.2025 року за 114 календарних днів з процентною ставкою 2,5%, передбачених умовами договору, проценти нараховані у загальному розмірі 17100 грн.

Отже, позивачем заявлені до стягнення нараховані відсотки у розмірі 52650 грн., які обумовлені кредитним договором № 44440235, та в межах строку дії такого.

Колегія суддів вважає помилковими твердження суду першої інстанції, що позивачем не доведено, що клієнт відступив факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника), оскільки з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», яке змінило назву на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», на підставі укладеного договору факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024 року набуло право вимоги за кредитним договором №4440235 від 03.03.2024 року, укладеним з ОСОБА_1 та має законне право вимагати стягнення наявної у відповідача заборгованості.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» в особі свого представника Городніщевій Є.О. підлягає задоволенню, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми кредиту 6000 грн., процентів за користування кредитом 52650 грн., а загалом - 58650 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн., за подання апеляційної скарги 3633,60 грн., загалом 6056 грн.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, що відповідає п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України.

Представником позивача на виконання ч. 8 ст. 141, ч. 1 ст. 134 ЦПК України було заявлено в позовній заяві вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн., на стадії апеляційного перегляду рішення у розмірі 4000 грн. та надано відповідні докази у заявах по суті справи: у позові та апеляційній скарзі.

На підтвердження понесення витрат представником позивача в суді першої інстанції надано: копію договору про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024 року, укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім М.М., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю КС № 9422/10 (а.с. 52); заявку № 6868 на виконання доручення (а.с. 16-17); акт прийому-передачі про те, що вартість наданої правової допомоги становить 10000 грн. (а.с. 32); ордер на надання правничої допомоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у Київському районному суді м. Одеси (а.с. 20); рахунок на оплату по замовленню № 6868 від 17.02.2025 (а.с. 27).

На стадії апеляційного перегляду рішення на підтвердження витрат на правову допомогу в апеляційній інстанції адвокатом Городніщевою Є.О., представником скаржника надано: ордер на надання правничої допомоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у Одеському апеляційному суді (а.с. 102); договір № 10/12-2024 від 10.12.2024 року (а.с. 105-106); рахунок на оплату у розмірі 4000 грн. (а.с. 107); акт прийому-передачі (а.с. 108), платіжну інструкцію від 27.05.2025 року № 6878, згідно якої ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» сплатило адвокату Городніщевій Є.О. суму у розмірі 4000 грн., відповідно до рахунку-фактури (а.с. 109).

Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати суду при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Отже, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрати з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

В пунктах 33- 34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19 зазначено, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Верховний Суд у додатковій постанові у справі № 201/14495/16-ц від 30 вересня 2020 року, провадження № 61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Від відповідача клопотання про неспівмірність заявлених до стягнення витрат не надходило.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Враховуючи те, що позов задоволено в повному обсязі, а позивачем разом із першою заявою по суті справи позовною заявою та апеляційною скаргою було заявлено про попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи, - витрати на професійну правничу допомогу адвокатів у загальному розмірі 14000 грн., які підтверджено належними доказами, то розмір витрат на правову допомогу підлягає стягненню із відповідача у заявленій сумі.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (колишня назва товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна») в особі представника адвоката Городніщевої Єлизавети Олегівни задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 травня 2025 року скасувати.

Ухвалити постанову.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», яке змінило найменування на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», яке змінило найменування на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (, адреса: вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, м. Київ) заборгованість за кредитним договором у розмірі 58 650 гривень, яка складається з: суми кредиту у розмірі 6 000 гривень; суми процентів за користування кредитом у розмірі 52 650 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», яке змінило найменування на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (, адреса: вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, м. Київ), судовий збір у розмірі 6 056 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 14 000 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 26 грудня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді______________________________________ Р.Д. Громік

______________________________________ М.М. Драгомерецький