1Справа № 335/5026/23 2/335/50/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Стеценка А.В., за участі секретаря судового засідання Резніченко Ю.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача Котова О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району (як органи опіки та піклування), про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Д.Р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

Позов обґрунтований тим, що у сторін є дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З моменту народження дитини відповідачка відмовлялася доглядати за дитиною. Доглядом з дитиною займалися батьки позивача та сам позивач, а відповідачка вживала алкоголь та ігнорувала потреби дитини.

Після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, позивачем було прийнято рішення спільно евакуювати дитину з відповідачкою до Австрії, де у останньої почали проявлятися симптоми незрозумілих фізичних станів.

За медичного огляду відповідачки було виявлено, що причиною проявів вказаних фізичних станів у відповідачки є надмірне вживання алкогольних напоїв. Відповідачка виходила з дитиною з дому виключно до магазину задля купівлі спиртних напоїв. Дитина фактично весь час перебувала у сидячому положенні у дитячому візочку, через що, м`язи дитини почали атрофуватися і дитина у віці 1,5 років не могла самостійно стояти.

Відповідачка часто вживала спиртні напої у громадських місцях, зазвичай у парку під час прогулянок із малолітньою дитиною.

12.08.2022 року відповідачка разом із малолітньою дитиною поїхала до міста Запоріжжя до батьків позивача, які запропонували відповідачці пройти лікування від алкоголізму, однак остання від цієї пропозиції відмовилася та поїхала з дитиною до свого батька у смт. Новомиколаївку. Візит дитини до батька відповідачки виявився дуже тяжким та вплинув на емоційний і психологічний стан дитини, оскільки батько відповідачки, як і сама відповідачка, надмірно вживає алкогольні напої та страждає на алкоголізм. Після вказаного візиту до батька відповідачки дитина почала всього боятися та виривати собі волосся з голови. Батьки позивача повели доньку до психолога, психолог під час огляду дитини зазначив, що дитина пережила сильний стрес, і всі дії дитини та наявність страхів - є наслідками отриманого нею стресу.

Також, під час консультації психолога було встановлено, що ситуація в сім`ї дівчинки складна. Сім`я перебуває в Польщі з осені 2022 року. Мати має алкогольну залежність і наразі перебуває на стаціонарному лікуванні, батько працює з 7 до 17 годин, ОСОБА_5 відвідує дитячий садок, батько помітив, що вона не піклується про дитину через стан алкогольного сп`яніння.

Через хворобу матері, її стани алкогольного сп`яніння дівчинка з дитинства зазнала нехтування її базовими потребами. Залежність матері посилилася після приїзду до Польщі. Зі слів працівників дитячого садка, дівчинка не контролювала кількість їжі, яку з`їдала. Що стосується рухового розвитку: сидіння - 7 місяців, повзання 8 місяців; стояння - 12 місяців; ходьба - 14 місяців (зі слів опікуна - лише завдяки підтримці інших дорослих). Поява слів - опікун не пам`ятає, в даний час використовує близько 6 слів та звуконаслідувальних слів загалом, не будує речень, зі слів опікуна багато що розуміє.

04.11.2022 відповідачку разом із малолітньою дитиною привезли батьки позивача до Республіки Польща у місто Вроцлав, оскільки відповідачку одну з малолітньою дитиною відпускати небезпечно через те, що залишаючись наодинці відповідачка може понаднормово та у значних об`ємах вживати алкогольні напої. Позивач був вимушений залишити високооплачувану посаду інженера по технічному обслуговуванню авіаційних двигунів задля того, щоб допомогти дитині у тяжкий для неї період та врятувати відповідачку від алкогольної залежності. Однак, на третій день після переїзду відповідачки до м. Вроцлава у Республіці Польща остання знову спожила значну кількість алкогольних напоїв поєднуючи це із незрозумілого походження пігулками, що викликало у останньої галюцинації. Такі випадки були непоодинокими, відповідачка намагалася за час перебування у Республіці Польща 3 рази накласти на себе руки, однак, позивач вчасно це помічав і запобігав цьому. Виходячи з цього, позивач хотів забезпечити дитині нормальний емоційний і психологічний розвиток, а відтак, 01.12.2022 віддав доньку до дитячого садку та винайняв відповідачці окремо житло, задля того, щоб остання могла знайти собі роботу і таким чином боротися із наявним у неї алкоголізмом. Але відповідачка під час самостійного проживання знову вжила чималу кількість алкогольних напоїв та перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння розбила вітрину в магазині та лобове скло автомобіля. Відповідачку після вказаних дій, співробітники поліції, які прибули на місце заподіяння шкоди, доставили до Нижньосілезького центру психічного здоров`я у м. Вроцлав. У вказаному центрі відповідачка перебувала на стаціонарному лікуванні з 07.01.2023 по 16.01.2023, де їй був встановлений основний діагноз: «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю (абстинентний синдром та делірій)», водночас, було зазначено про інший діагноз, а саме: «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю (синдром залежності)». Лікарем відповідачці було рекомендовано, що утриматися від вживання алкоголю, пройти лікування від залежності, приймати участь у зустрічах груп підтримки, здійснювати контроль лабораторних аналізів крові.

Після лікування відповідачка не припинила вживання алкогольних напоїв та продовжила негативно вливати на дитину, ігнорувати її потреби.

Відповідачка стала для власної дитини емоційно недоступною, що унеможливлює виконання нею батьківських функцій. Відповідачка не цікавиться здоров`ям, успіхами, розвитком дитини.

З огляду на викладене, позивач просив позбавити відповідачку батьківських прав стосовно дитини.

Ухвалою судді від 13.06.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк для усунення її недоліків.

16.06.2023 представником позивача усунені недоліки позовної заяви.

Ухвалою судді від 04.07.2023 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі, розпочато в справі підготовче провадження, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи, залучено до участі в справі району адміністрацію Запорізької міської ради по Шевченківському району та району адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському району як органи опіки та піклування, зобов`язано третіх осіб подати до суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дитини, витребувано докази.

14.07.2023 Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надано витребувану судом інформацію щодо перетину сторонами державного кордону України (т. 1 а.с. 51).

20.07.2023 Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя надано копію актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 62).

Ухвалою суду від 10.08.2023 продовжено строк підготовчого провадження до 02.10.2023.

11.08.2023 районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району повідомила про неможливість подання до суду письмового висновку щодо розв`язання спору до тримання від відповідача документів з перекладом на українську мову (т. 1 а.с. 102-103).

25.09.2023 представником відповідача подані до суду копії письмових доказів (т. 1 а.с. 124 150).

05.10.2023 до суду надійшов висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про неможливість надання висновку щодо доцільності або недоцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Висновок мотивований тим, що батьки дитини перебувають за межами України, у зв`язку із чим неможливо обстежити умови проживання їх та дитини. Комісії з питань захисту прав дитини надано недостатньо документів, які б об`єктивно відображали стан виконання матір`ю батьківських обов`язків.

11.10.2023 районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району подала до суду висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Висновок обґрунтований тим, що ОСОБА_3 категорично заперечу проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до доньки, докладає зусилля задля побачень з донькою, що свідчить про її інтерес до дитини.

Відповідач та треті особи заяв по суті справи до суду не подали.

16.10.2023 судом закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті, в судове засідання за заявами представників сторін викликані для допиту свідки, за клопотанням представника відповідача витребувані докази.

08.07.2024 суд за клопотанням представника позивача звернувся через Міністерство юстиції України до компетентного органу Республіки Польща із судовим дорученням про надання правової допомоги в отримані доказів, які була надані суду 31.03.2025, 03.04.2025, 16.06.2025.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили його задовольнити.

Відповідачка та її представник заперечували проти позову. Відповідачка надала суду наступні пояснення.

Сторони познайомилися в м. Запоріжжі в 2017 році. До її вагітності в них були нормальні стосунки. Після того як позивач дізнався про її вагітність їх стосунки погіршилися, позивач навіть вимагав від неї щоб вона зробила аборт. Коли дитина народилася, вона разом з дитиною проживала окремо від позивача на орендованій квартирі. Після початку війни вона разом з дитиною виїхала за кордон до позивача.

Наприкінці 2022 року сторони разом з дитиною проживали у м. Вроцлаві (Республіка Польща). В грудні 2022 року стосунки між сторонами погіршилися. 07.12.2022 позивач сильно побив її внаслідок чого погіршився стан її здоров`я.

04.01.2023 позивач вигнав її з дому.

На початку січня 2023 року через постійні сварки з позивачем, відібрання дитини, позбавлення житла у відповідачки стався психічний розлад та її було госпіталізовано до психіатричної лікарні, де вона кілька днів перебувала на стаціонарному лікуванні.

Після виписки з лікарні позивач та його родичі почали чинити їй перешкоди у побаченні з дитиною. Позивач забрав в неї свідоцтво про народження дитини та медичну картку останньої, заборонив їй бачитися з дитиною, відвідувати її в дитячому садку.

Для того щоб бачитися з донькою відповідачка була вимушена влаштуватися на роботу у вищезазначений дитячий садок.

Через деякий час вона без попередження позивача забрала дитину та проживала разом з нею у виховательки зазначеного дошкільного закладу.

Наприкінці квітня 2023 року позивач відібрав в неї дитину та заборонив бачитися з нею, у зв`язку із чим відповідачка була вимушена звернутися до правоохоронних органів та до Окружного суду Вроцлав-Фабричний з позовом про визначення місця проживання дитини з нею.

Рішенням суду місце проживання дитини було визначено разом з позивачем, а їй було надано можливість спілкуватися з дитиною кожного робочого дня з 20:00 до 20:15 по відеозв`язку. Копію рішення суду вона не отримувала та вважала, що місце проживання дитини з позивачем визначено тимчасово на час, необхідний їй для поїздки в Україну для отримання нового паспорту, дублікату свідоцтва про народження дитини та копій її медичних документів.

Повернувшись на територію Польщі, вона дізналася, що позивач разом з їх донькою переїхали в Австрію.

З донькою вона спілкується виключно по відеозв`язку не більше 15 хвилин на день. Спілкуватися довше позивач їй не дозволяє. Також позивач не дозволяє їй бачитися з дитиною, надсилати їй подарунки, одяг, пояснюючи це тим, що дитина забезпечена всім необхідним та не потребує її допомоги.

Зловживання алкогольними напоями, наркотичну залежність, психіатричні захворювання відповідачка заперечує. Повідомила, що має власне житло в м. Запоріжжі, працевлаштована у м. Кракові, де орендує житло. Від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини вона не ухиляється, проте позивач перешкоджає їй бачитися з нею, піклуватися про неї. Дитину вона любить та бажає жити разом з нею. Тривала розлука з дитиною привела до поступової втрати психоемоційного зв`язку між ним.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, звернувшись до суду із заявами про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові та електронні докази, суд встановив наступні фактичні обставини.

Сторони є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 15). Сторони не перебувають у шлюбі між собою. Походження дитини від батька визначено за спільною заявою сторін (т. 1 а.с. 63).

Після початку повномасштабного вторгнення військ РФ на територію України відповідачка разом з дитиною виїхала за межі України.

Наприкінці осені сторони з дитиною оселилися в м. Вроцлаві (Республіка Польща).

З судово-психіатричного висновку, складеного за дорученням Районного суду Вроцлава Фабричної у справі № ІІІ RNs 33/23 від 13.01.2023 судом встановлено, що 07.01.2023 о 06:55 відповідачка була госпіталізована до психіатричної лікарні бригадою швидкої медичної допомоги. Зі слів ОСОБА_3 спеціалістом-психіатром у висновку зазначено, що остання має дворічну дитину, яка залишилася з родиною в Польщі. З дитиною має обмежений контакт через брак опіки. Дитину в останнє бачила 25.12.2022. Перед госпіталізацією протягом приблизно двох тижнів вживала більшу кількість алкоголю. Пила переважно горілку з соком, бо дуже нервувала, проте не може пояснити через що саме. Чула якісь голоси, бачила якісь образи.

Після аналізу матеріалів справи, особистого обстеження ОСОБА_6 , спеціалістом-психіатром встановлено, що обстежувана під час госпіталізації виявляла ознаки психічного захворювання маячення, ймовірно, у перебігу синдрому залежності від алкоголю. На момент госпіталізації становила безпосередню загрозу для здоров`я і життя інших осіб, а також для власного життя ( т. 3 а.с. 20 -21, т. 4 а.с. 11).

Ухвалою Районного суду Вроцлава-Фабричної від 16.01.2023 у справі № ІІІ RNs 33/23 встановлено наявність підстав для госпіталізації 07.01.2023 ОСОБА_6 до психіатричної лікарні на підставі ст. 24 ч. 1 Закону від 19.08.1994 про охорону психічного здоров`я (т. 3 а.с. 25, т. 4 а.с. 15).

Згідно повідомлення завідувача психіатричного відділення «DCZP» ТОВ від 01.02.2023 ОСОБА_6 виписано з лікарні 16.01.2023, оскільки підстави для її подальшої госпіталізації проти її волі не встановлені (т. 3 а.с. 26, т. 4 а.с. 16).

18.03.2023 позивач звернувся до Комісії з вирішення проблем алкоголізму у м. Вроцлаві із заявою про направлення на лікування ОСОБА_6 від залежності. В заяві зазначено, що проживаючи разом з відповідачкою позивач неодноразово був свідком зловживання алкоголем, неадекватної поведінки. Вона зловживає алкоголем близько двох років, деморалізує дитину (т. 3 а.с. 53, т. 4 а.с. 39, 40).

З метою винесення висновку щодо залежності від алкоголю та визначення виду лікувального закладу Комісія з вирішення проблем алкоголізму у м. Вроцлаві 10.05.2023 винесла постанову про направлення ОСОБА_6 на обстеження експертами.

Через неявку ОСОБА_6 до експертів на обстеження 15.08.2023 Комісія з вирішення проблем алкоголізму у м. Вроцлаві звернулася до Районного суду Вроцлава-Середмістя із заявою про застосування обов`язку пройти лікування від залежності (т. 3 а.с. 43, т. 4 а.с. 30).

В ході розгляду вищезазначеним судом справи було встановлено, що відповідачка проживає в м. Кракові з липня 2023 року (т. 4 а.с. 47), у зв`язку із чим справу № III RNs 561/23 за заявою Комісія з вирішення проблем алкоголізму у м. Вроцлаві було передано за підсудністю до Районного суду Кракова-Підгур`я (т. 3 а.с. 62, т. 4 а.с. 48).

Районний суд Кракова-Підгур`я 28.08.2024 зупинив провадження в справі № III RNs 514/24/Р у зв`язку із ненаданням Комісією з вирішення проблем алкоголізму у м. Вроцлаві адреси проживання ОСОБА_6 (т. 4 а.с. 83 85).

23.12.2024 Районний суд Кракова-Підгур`я закрив провадження у вищезазначеній справі (т. 3 а.с. 82, т. 4 а.с. 87, 122 - 137).

З травня 2023 року малолітня ОСОБА_4 проживає разом з позивачем у м. Грац (Австрія), що підтверджується довідками з місця проживання (т. 1 а.с. 11 зворот 13).

Рішенням Окружного суду Вроцлав-Фабричний від 03.07.2023 у справі № III Nsm 285/23 за заявою ОСОБА_6 про визначення місця проживання неповнолітньої особи затверджено мирову угоду між ОСОБА_6 (заявник у справі) та ОСОБА_7 (учасник справи), згідно якої заявник ОСОБА_6 та учасник справи ОСОБА_8 погодилися, що місцем проживання малолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Запоріжжі, є місце проживання її батька на постійній основі. Учасник провадження ( ОСОБА_8 ) зобов`язався: дозволити контакт у вигляді відеозв`язку між ОСОБА_6 та малолітньою ОСОБА_10 з понеділка по п`ятницю з 20:00 до 20:15; інформувати один раз на тиждень у вигляді смс-повідомлення про стан здоров`я, розвиток дитини та зміну місця проживання. Рішення суду набрало законної сили 11.07.2023.

З наданих сторонами відеозаписів сеансів відеозв`язку вбачається, що сторони вищезазначене судове рішення виконують. Відповідачка регулярно спілкується з дитиною засобами відеозв`язку.

З пояснень сторін судом встановлено, що відповідачка не бачилася з дитиною з весни 2023 року. При цьому, позивач це пояснює тим, що рішенням Окружного суду Вроцлав-Фабричний від 03.07.2023 у справі № III Nsm 285/23 відповідачці дозволено спілкування з дитиною виключно засобами відеозв`язку, а відповідачка запевняла суд, що не має можливості відвідати дитину через те, що позивач чинить їй перешкоди у побаченні з дитиною, не повідомляє їй адресу, за якою вони проживають.

З пояснень сторін судом також встановлено, що дитина утримує позивач. Відповідач участі в утримані дитини не приймає.

Допитані судом за заявою представника відповідача свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 очевидцями вищезазначених подій не були, оскільки проживають на території України. Зловживання відповідачкою алкогольними напоями, неналежне виконання нею батьківських обов`язків стосовно дитини свідки заперечували. Проте, суд критично ставиться до показань зазначених свідків, оскільки про обставини, що підлягають встановленню в цій справі, їм відомо виключно зі слів відповідачки, яка є заінтересованою в результатах розгляду справи. Також суд враховує те, що зазначені особи є родичами ОСОБА_3 та можуть бути необ`єктивними.

Свідки, про допит яких просив представник позивача, в судове засідання не з`явилися. Позивач та його представник відмовилися від їх виклику, оскільки останні проживають за межами України та прибути для допиту до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя або в приміщення іншого суду на території України не мають можливості.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частинами першою та другою статті 10 ЦПК України регламентовано, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Стаття 9 Конвенції про права дитини 1989 року зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позивач у якості підстав позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно малолітньої ОСОБА_4 зазначає ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та те, що остання є хронічним алкоголіком.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Судом обставин, що свідчать про свідоме нехтування відповідачкою обов`язками стосовно дитини, ухилення від виконання батьківських обов`язків не встановлено.

Натомість, судом встановлено, що відповідачка спілкується регулярно з дитиною засобами відеозв`язку в обсязі, визначеному Рішенням Окружного суду Вроцлав-Фабричний від 03.07.2023 у справі № III Nsm 285/23, що підтверджується наданими сторонами відеозаписами. З наданих представником відповідача копій звернень відповідачки до правоохоронних органів Республіки Польща (т. 2 а.с. 61 109), вбачається, що остання вживала заходи щодо встановлення місця проживання дитини, усунення перешкод у спілкуванні та побачені з нею, що свідчить проте, що відповідачка не втратила інтересу до участі в її вихованні. Про наявність такого інтересу також свідчить те, що відповідачка заперечувала проти позову, прибувала в судові засідання, а в засідання, в які не змогла прибути, забезпечувала явку свого представника.

Суд критично ставиться до змісту консультацій психолога стосовно малолітньої ОСОБА_4 від 16.01.2023 та не бере їх уваги (т. 1 а.с. 18, т. 4 а.с. 23, 24), оскільки анамнез життя описаний лікарем лише зі слів матері позивача, яка є зацікавленою особою, є однобічним, містить припущення щодо подій, свідком яких вона не могла бути.

Також судом не встановлено обставин, що свідчили би про те, що відповідачка страждає на хронічний алкоголізм. Хронічний алкоголізм це тяжке захворювання, що характеризується стійкою психологічною та фізичною залежністю від алкоголю, неконтрольованим вживанням спиртного попри негативні наслідки та поступовим руйнуванням організму, психіки та соціальних зв`язків людини.

З наявних в матеріалах справи медичних документів вбачається, що з моменту народження дитини відповідачка лише один раз потрапляла до лікарні з розладом, ймовірно викликаним зловживанням алкогольними напоями (т. 4 а.с. 11). Інших об`єктивних даних, що свідчили би про наявність у відповідачки такого захворювання суду не надано. Справи № III RNs 561/23 та № III RNs 514/24/Р за заявою Комісії з вирішення проблем алкоголізму у м. Вроцлаві по суті не розглядалися, призначені судом експерти відповідачку не обстежували.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11)

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17 (провадження № 61-44369св18), від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20), від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19 (провадження № 61-9754св20), від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21 (провадження № 61-10098св23) та багатьох інших.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

За встановлених судом обставин, суд погоджується з висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин суд не встановив.

На переконання суду, позбавлення відповідачки, яка бажає брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, батьківських прав не відповідає якнайкращим інтересам дитини.

З огляду на викладене, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 11-13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району (як органи опіки та піклування), про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 .

Треті особи:

1)Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району, ідентифікаційний код 37573115, адреса: м. Запоріжжя, вул. Сєдова, буд. 5;

2)Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, ідентифікаційний код 37573885, адреса: м. Запоріжжя, просп. Сєдова, буд. 5, Моторобудівників, буд. 34.

Суддя А.В. Стеценко