КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/5518/24
Провадження № 2/488/671/25
РІШЕННЯ

Іменем України

16.07.2025 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

у складі головуючого судді Щеглової Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Чемерової Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

04.12.2024 до Корабельного районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , у якій позивач просила визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування.

У обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначала, що є рідною сестрою ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.07.2002 вказана вище квартира належала на праві спільної часткової власності позивачу, її батькові ОСОБА_3 та її сину ОСОБА_4 , по 1/3 частці кожному.

ОСОБА_3 03.02.2011 подарував належну йому частку ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер у м. Усинськ Республіки Комі РФ.

Інші спадкоємці, які б виявили бажання прийняти спадщину після смерті її брата відсутні. Оформити спадщину у нотаріуса позивач не може, оскільки актовий запис цивільного стану про смерть ОСОБА_2 складений на території РФ.

Посилаючись на викладене, просила позов задовольнити.

Ухвалою судді від 09.12.2024 відкрито провадження у справі. Постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05.05.2025 закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до розгляду по суті.

Сторони у судове засідання 16.07.2025 не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені своєчасно і належним чином.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника.

Представник відповідача 13.01.2025 подав до суду «Додаткові пояснення у справі», в яких зазначав, що не може бути врахований судом як належний доказ документ іноземною мовою, яким, з огляду на перелік додатків, є свідоцтво про смерть ОСОБА_2 . Просив вирішити спір з урахуванням цих пояснень та без участі представника відповідача.

У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про розгляд справи у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З огляду на свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 29.11.1960 та серії НОМЕР_2 від 24.05.1972 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рідні брат і сестра.

ОСОБА_2 , громадянин РФ, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Усінськ РФ, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , повторно виданим 24.01.2024 відділом ЗАГС Радянського району м. Н.Новгороду головного управління ЗАГС Нижньогородської області. Переклад з російської мови на українську підтвердила перекладач ОСОБА_6 та 03.04.2025 посвідчила приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Денисова О.О.

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/3 частина квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала йому на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 03.02.2011.

Відповідно до роз`яснення приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіна Р.В. від 015.11.2024 № 113/02-14, у зв`язку з тим, що заявниця ОСОБА_1 не надала документів, які підтверджують смерть ОСОБА_2 на території іншої держави, а інформація стосовно його смерті на території України у відповідних державних реєстрах відсутня, завести спадкову справу і видати свідоцтво про спадщину неможливо.

Згідно з інформаційною довідкою зі спадкового Реєстру № 80712381 від 03.04.2025 у спадковому реєстрі відсутня інформація про спадкові справи, заведені після смерті ОСОБА_2 .

Відомостей про існування осіб, що мали б право на обов`язкову частку у спадщині, судом не встановлено.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкування за заповітом чи за законом, в тому числі і обов`язкової частки є правом, а не обов`язком спадкоємця.

У зв`язку з чим, такі особи мають реалізувати своє право шляхом здійснення визначених законом дій щодо прийняття спадщини, та, відповідно, або можуть відмовитися від реалізації нього, в тому числі не вчиненням дій, направлених на прийняття спадщини у визначеному законом порядку. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

У листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що суди при розгляді справ цієї категорії мають звертати увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд встановив, що інших спадкоємців, передбачених ст. 1261 ЦК України, після смерті ОСОБА_2 немає, із заявою про прийняття спадщини інші особи в установленому законом порядку до нотаріуса не зверталися, отже судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_1 позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті брата ОСОБА_2 шляхом звернення до нотаріальної контори через те, що немає відомостей про реєстрацію смерті спадкодавця, суд вважає, що вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи і тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачено при зверненні з позовом.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до Постанови КЦС ВС від 30.09.2022 за № 761/38266/14, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть, у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулося у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи.

Керуючись ст. 7, 10, 89, 158, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса за реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач:

Миколаївська міська рада, м. Миколаїв, вул.. Адміральська, 20, .

Повне рішення суду складене 28 липня 2025 року.

Суддя Я.В. Щеглова