Номер провадження: 22-ц/813/5118/25
Справа № 499/949/23
Головуючий у першій інстанції Погорєлов І. В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 ,

на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 04 лютого 2025 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, обґрунтовуючи заявлені вимоги тим, що 05.12.2022 року близько 05 год 15 хв, у темний час доби, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «AUDI А6», здійснював рух у Березівському районі, Одеської області, по проїзній частині автодороги М-05 сполученням «Київ - Одеса», в напрямку м. Одеси, при цьому здійснював перевезення пасажирів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Керуючи транспортним засобом втратив контроль над керуванням свого автомобіля відносно горизонтальної дорожньої розмітки, перетнув вправо дві лінії дорожньої розмітки та в подальшому скоїв наїзд правою передньою частиною кузова керованого автомобіля «AUDI А6» на ліву задню частину нерухомого спеціалізованого напівпричепа-цистерни, який стояв за межами проїзної частини - праворуч на острівці для поділу, розгалуження або злиття транспортних потоків з включеними габаритними вогнями та аварійною сигналізацією. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «AUDI А6» отримали тілесні ушкодження: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді поєднаної травми голови та тулуба, які утворилися внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та від яких настала його смерть. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді поєднаної травми грудей, живота і таза, які знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з ДТП безпосередньою причиною смерті став шок. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження: повний травматичний розрив лівої нирки, рани обличчя (зазначені в медичній документації як рубані), вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критеріями небезпеки для життя та розладу здоров`я, поєднаного зі стійкою втратою загальної працездатності не менш ніж на одну третину (не менш 33%). Зауважувалося, що допущенні водієм ОСОБА_2 порушення вимог п.п. 1.5., 2.1. а), 2.3. б), 12.1. Правил дорожнього руху України, а також вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 Розділу 34 «Дорожня розмітка» Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді загибелі потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та спричинення тяжких тілесних ушкоджень за критеріями небезпеки для життя та розладу здоров`я потерпілому ОСОБА_6 .

Позивач зазначала, що втрата дітей відобразилось на всій сім`ї, особливо на ній, тому як це спричиняє біль, стрес та хвилювання, зважаючи на похилий вік розвинулось почуття покинутості, непотрібності, безпорадності, та після втрати обох синів постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про смерть не залишають її і до теперішнього часу. Також зауважувала, що емоційний стан дуже нестійкий, наявні глибокі моральні страждання у вигляді відчуття горя та непоправної втрати, втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню, оскільки мала двох синів і в один момент обоє покинули її та у зв`язку із чим назавжди позбавлена любові синів та їх підтримки. Душевні страждання та вимушеність життєвих змін, у зв`язку із втратою дітей, є тяжкими, час та зусилля, необхідні для відновлення її повноцінного життя є довгим та складним.

З огляду на викладене, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000 000 грн, завдану внаслідок злочинних дій ОСОБА_2 .

Короткий зміст судового рішення

Іванівський районний суд Одеської області рішенням від 04.02.2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 . ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення задовольнив. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000 000 (два мільйона) грн. 00 коп., завдану внаслідок злочинних дій ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції виходив із того, що з урахуванням принципу розумності, справедливості та співмірності, враховуючи, що втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню, відновити попередній стан життя неможливо, беручи до уваги висновок експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Олени Кадухи № 23-3883 від 21.12.2023 року, вважає, що розмір грошової компенсації моральної шкоди, зазначений позивачем та підтверджений висновком, є обґрунтованим та таким, що не призведе до безпідставного збагачення позивача, а буде спрямованим на задоволення потреб потерпілої особи, та, зважаючи, що вироком Іванівського районного суду Одеської області від 13 вересня 2023 року, який ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.04.2024 року залишено без змін, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, за яким протиправні винні дії ОСОБА_2 перебувають у причинному зв`язку зі смертю братів Третьяків, то такий розмір відшкодування підлягає стягненню з відповідача.

Суд критично відноситься до заперечень представника відповідача, зазначених у відзиві на позовну заяву, оскільки такі не підкріплені жодними доказами та, вочевидь, являються суб`єктивними міркуваннями сторони відповідача, які не узгоджуються з дослідною частиною висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Олени Кадухи № 23-3883 від 21.12.2023 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені якого діє адвоката Дроздова А.С., просить рішення Іванівського районного суду Одеської області віл 04.02.2025 року скасувати та направити справу на новий розгляд за місцем реєстрації, посилаючись на неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована відсутністю в матеріалах справи відомостей про вручення відповідачу та його представнику повідомлення про дату, час та місце судового розгляду, при цьому проігнорувавши право відповідача на участь у розгляді справи в режимі відеоконференція, не забезпечивши проведення такої та не повідомивши причин неможливості її проведення. Разом з тим, скаржником також зауважено про проведення судового засідання 04.02.2023 року до прийняття ухвали про відмову у відводі судді Іванівського районного суду Одеської області, яке направлено сторонам через 2 тижні.

Стверджує, що судом першої інстанції покладено в основу оскаржуваного рішення суду висновок експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 23-3883 від 21.12.2023 року, в якому визначено розмір грошового еквіваленту моральних страждань в 2000000,0 грн, однак суд не здійснив повне та всебічне дослідження даного висновку, який як вважає не є об`єктивними, оскільки не виявляє структурний аналіз змін психічної діяльності ОСОБА_1 , при цьому відеозапис проведеного дослідження психологічного стану потерпілої і комп`ютерні тестування до висновків експертом долучено не було.

Окрім наведеного, скаржником також зазначається, що грошова сума компенсації є лише ймовірною та при її визначені враховується характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, при цьому зауваживши, що смерть братів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 наступила в результаті наїзду на автопоїзд, а також в результаті тяжких захворювань, яким страждали загиблі за період життя, що відображено в експертних дослідженнях № 2731/4231, які не було приєднано до матеріалів справи.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.05.2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено ОСОБА_1 її право на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

Адвокат Дроздова А.С., яка діє від імені ОСОБА_2 , копію ухвали про відкриття апеляційного провадження отримала 07.05.2025 року в електронному кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Адвокат Каразейська Є.Д., яка діє від імені ОСОБА_1 , копію ухвали про відкриття апеляційного провадження отримала 28.08.2025 року в електронному кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Адвокат Дроздова А.С., яка діє від імені ОСОБА_2 , та адвокат Каразейська Є.Д., яка діє від імені ОСОБА_1 , повідомлені про дату, час та місце судового розгляду шляхом доставлення 11.10.2025 року судової повістки до електронному кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

ОСОБА_1 судову повістку отримала за допомогою засобів поштового зв`язку, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Представник ОСОБА_1 адвокат Каразейська Є.Д. в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Дроздова А.С. доводи апеляційної скарги підтримала.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням принципу розумності, справедливості та співмірності, враховуючи, що втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню, відновити попередній стан життя неможливо, беручи до уваги висновок експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Олени Кадухи № 23-3883 від 21.12.2023 року, вважає, що розмір грошової компенсації моральної шкоди, зазначений позивачем та підтверджений висновком, є обґрунтованим та таким, що не призведе до безпідставного збагачення позивача, а буде спрямованим на задоволення потреб потерпілої особи, та, зважаючи, що вироком Іванівського районного суду Одеської області від 13 вересня 2023 року, який ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.04.2024 року залишено без змін, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, за яким протиправні винні дії ОСОБА_2 перебувають у причинному зв`язку зі смертю братів Третьяків, то такий розмір відшкодування підлягає стягненню з відповідача.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Іванівського районного суду Одеської області від 13 вересня 2023 року, який ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.04.2024 року залишено без змін, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.286 КК України, і на підставі санкції даної статті призначено йому покарання 7 (сім) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

У вироку зазначено, що 05.12.2022, приблизно о 05:15 год., у темний час доби, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «AUDI А6», здійснював рух у Березівському районі, Одеської області, по проїзній частині автодороги М-05 сполученням «Київ - Одеса», в напрямку м. Одеси, при цьому здійснював перевезення пасажирів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Керуючи транспортним засобом втратив контроль над керуванням свого автомобіля відносно горизонтальної дорожньої розмітки, перетнув вправо дві лінії дорожньої розмітки та в подальшому скоїв наїзд правою передньою частиною кузова керованого автомобіля «AUDI А6» на ліву задню частину нерухомого спеціалізованого напівпричепа-цистерни, який стояв за межами проїзної частини - праворуч на острівці для поділу, розгалуження або злиття транспортних потоків з включеними габаритними вогнями та аварійною сигналізацією. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «AUDI А6» отримали тілесні ушкодження: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді поєднаної травми голови та тулуба, які утворилися внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та від яких настала його смерть. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді поєднаної травми грудей, живота і таза, які знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з ДТП безпосередньою причиною смерті став шок. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження: повний травматичний розрив лівої нирки, рани обличчя (зазначені в медичній документації як рубані), вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критеріями небезпеки для життя та розладу здоров`я, поєднаного зі стійкою втратою загальної працездатності не менш ніж на одну третину (не менш 33%). Допущенні водієм ОСОБА_2 порушення вимог п.п. 1.5., 2.1. а), 2.3. б), 12.1. Правил дорожнього руху України, а також вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 Розділу 34 «Дорожня розмітка» Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді загибелі потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та спричинення тяжких тілесних ушкоджень за критеріями небезпеки для життя та розладу здоров`я потерпілому ОСОБА_6 .

Позивачка ОСОБА_1 визнана потерпілою в рамках вищенаведеного кримінального провадження, оскільки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є її синами.

Згідно з висновком експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Кадухи О. № 23-3883 від 21.12.2023 року, ситуація, що пов`язана з загибеллю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , є психотравмувальною для ОСОБА_1 ; ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода); орієнтовний розмір грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених підекспертній, становить 2 000 000 (два мільйони) гривень.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

Відповідно до ч.ч.1,2 ситатті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язковою умовою для можливості відшкодування моральної шкоди судом має бути доведення у належний процесуальний спосіб фактів настання такої шкоди, протиправності дій, що призвели до неї, а також наявності між цими фактами причинно-наслідкового зв`язку.

Такі правові висновки зазначені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2021 року у справі № 201/3997/18; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2019 року у справі № 686/20079/18 (провадження № 61-5360св19); постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16 .

При розгляді справи суд з`ясовує: наявність самої моральної шкоди та її вплив на життя позивача; факт вчинення протиправних дій відповідачем та його вину; зв`язок між дією (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою, яку поніс позивач; обґрунтованість суми компенсації моральної шкоди.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджено.

В обґрунтування моральної шкоди позивачка посилається на те, що вироком Іванівського районного суду Одеської області (справа № 499/268/23) визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, і на підставі санкції даної статті призначено йому покарання 7 (сім) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Допущенні водієм ОСОБА_2 порушення знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді загибелі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Втрата дітей ОСОБА_1 відобразилось на всій сім`ї, особливо на ній, це спричиняє біль, стрес та хвилювання. Зважаючи на її похилий вік, у останньої розвинулось почуття покинутості, непотрібності, безпорадності. Після втрати обох синів постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про смерть не залишають її до теперішнього часу. Емоційний стан останньої, дуже нестійкий, вона відчуває глибокі моральні страждання у вигляді відчуття горя та непоправної втрати. Втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню. Назавжди позбавлена любові синів та їх підтримки. Душевні страждання та вимушеність життєвих змін, у зв`язку із втратою дітей, є тяжкими, час та зусилля, необхідні для відновлення її повноцінного життя є довгим та складним. Знаходяться в пригніченому стані через смерть дітей, оскільки позбавлена їх любові, підтримки та спілкування.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачці внаслідок загибелі синів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в результаті дорожньо-транспортної пригоди завдана моральна шкода.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути предявлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2024 року в справі № 676/1773/20 сформульовано правовий висновок про те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд у рішенні, а не психолог у висновку. Висновок останнього може слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань. Проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суддя повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості.

У постанові Верховного Суду від 19 лютого 2025 року в справі № 199/3248/23 зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до безпідставного збагачення.

З урахуванням принципу розумності, справедливості та співмірності, враховуючи, що втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню, відновити попередній стан життя неможливо, беручи до уваги висновок експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Олени Кадухи № 23-3883 від 21.12.2023 року, суд першої інстанції вважав, що розмір грошової компенсації моральної шкоди, зазначений позивачем та підтверджений висновком, є обґрунтованим та таким, що не призведе до безпідставного збагачення позивача, а буде спрямованим на задоволення потреб потерпілої особи.

Призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 372/4412/15-ц.

При дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватись на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності.

Разом з цим суд не може обґрунтовувати своє рішення лише висновком експертизи.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 22 липня 2022 року у справі № П/811/4240/14.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції належним чином не врахував, що грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Згідно висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Кадухи О. № 23-3883 від 21.12.2023 року, складеного судовим експертом Кадуха О., ситуація, що пов`язана з загибеллю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , є психотравмувальною для ОСОБА_1 ; ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода); орієнтовний розмір грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених підекспертній, становить 2 000 000 (два мільйони) гривень.

Розмір моральної шкоди обгрунтовувався ОСОБА_9 непоправністю втрати двох синів, погіршенням загального психоемоційного стану, перебуванням у напруженому стані, почуттям покинутості, непотрібності, безпорадності, неможливістю відновлення попереднього стану, необхідністю встановлення пам`ятника, допомоги матеріальної онучці, невістці.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Thoma v. Luxembourg» (Тома проти Люксембургу), «Caloc v. France» (Калок проти Франції) та «Niedbala v. Poland» (Недбала проти Польщі) ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Суд першої інстанції врахувавши характер, тривалість, обсяг та глибину душевних страждань позивачки, непоправність втрати двох близьких людей синів, погіршенням загального психоемоційного стану, неможливістю відновлення попереднього стану дійшов правильного висновку, що позивачці внаслідок загибелі синів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в результаті дорожньо-транспортної пригоди завдана моральна шкода

Разом з тим, зменшуючи розмір моральної шкоди порівняно із заявленим позивачем розміром колегія суддів враховує форму вини ОСОБА_2 необережність, а також підстави обґрунтування позивачем розміру моральної шкоди, що не охоплюється поняттям моральної шкоди (встановлення пам`ятника, допомоги матеріальної онучці, невістці), а є самостійною підставою для відшкодування вказаним особам шкоди з інших підстав.

Виходячи із принципу розумності, виваженості і справедливості, обставин справи у їх сукупності колегія суддів вважає обґрунтованим розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 1 000 000 (один мільйон) грн.

Слід зауважити, що листом від 30.07.2024 року МТСБУ повідомило, що 07.04.2023 року здійснено виплату ОСОБА_10 компенсації її витрат на поховання ОСОБА_5 у розмірі 25500 грн. Відповідно до пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ прийняло рішення про виплату в розмірі 241200 грн ОСОБА_11 відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника. Зазначена сума була перерахована 17.02.2023 року.

Відповідно до ч.2 ст. 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо безпідставної відмови у задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Дроздової Аліни Сергіївни про витребування доказів, виклик свідків та призначення повторної судово-психологічної експертизи колегія суддів не приймає з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що 03.06.2024 року та 23.09.2024 року представником ОСОБА_2 адвокатом Дроздовою А.С. подавались клопотання про витребування доказів, виклик свідків та призначення повторної судово-психологічної експертизи.

Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 26.11.2024 року клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Дроздової А.С. про витребування доказів залишив без задоволення. У задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Дроздової А.С. про виклик свідків та призначення додаткової судово-психологічної експертизи відмовив.

Залишаючи без задоволення клопотання про витребування доказів, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не дотримано строку подання клопотання про витребування доказів, не дотримано вимог ч.2 ст. 84 ЦПК України щодо змісту клопотання, не доведено яким саме чином вказані документи вплинуть на належність та повноту розгляду справи.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про виклик свідків суд першої інстанції вважав, що клопотання не належно мотивовано, оскільки обставини, які відповідач планує обґрунтувати показами заявлених свідків, ґрунтуються лише на таких показах без зазначення обставин та надання на їх підтвердження інших доказів.

Суд не вбачав підстав для проведення додаткової судово-психологічної експертизи, оскільки по справі проведена судово-психологічна експертиза по встановленню розміру спричиненої моральної шкоди, яка призначалась ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 18.07.2023 року, та за результатом якої на адресу суду надійшов висновок експерта № 23-3883 від 27.07.2023 року. Стороною відповідача не доведено необхідності проведення такої експертизи.

Із матеріалів справи вбачається, що Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 11.09.2023 року цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення виділив в окреме провадження.

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 25.09.2023 року прийнято до провадження, відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення та призначено підготовче судове засідання на 09.10.2023 року о 11 год. 10 хвилин.

У зв`язку з неявкою сторін у підготовче судове засідання призначене на 09.10.2023 року розгляд справи відкладено на 23.10.2023 року.

З протоколу судового засідання від 23.10.2023 року вбачається, що в судовому засіданні участь приймали відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Дроздова А.С.

Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 25.09.2023 року зупинив провадження у справі на час проведення експертизи призначеної в рамках кримінальної справи ухвалою суду від 18 липня 2023 року.

Ухвалою суду від 08.01.2024 року відновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 18 січня 2024 року.

10.01.2024 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Дроздова А.С. надав заяву про відкладення розгляду справи призначеної на 18 січня 2024 року у зв`язку із зайнятістю в іншій справі.

Також представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Дроздова А.С. зверталась із заявою про відкладення розгляду справи призначеної на 21.03.2024 року у зв`язку із зайнятістю в іншій справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно зі ст. 83 ЦПК України відповідач повинен подати докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відзив на позовну заяву подано ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Дроздова А.С., 10.05.2023 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду.

Проте із клопотанням про витребування доказів, виклик свідків та призначення повторної судово-психологічної експертизи відповідач звернувся лише 03.06.2024 року та 23.09.2024 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що у разі пропуску строку встановленого законом, суд його поновлює, а встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом.

Звертаючись із клопотання про витребування доказів, виклик свідків та призначення повторної судово-психологічної експертизи відповідачем не викладені обставини поважності пропуску строку.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що відповідач та його представник Дроздова А.С. які приймали участь у розгляді справи, не були позбавлені можливості заявляти клопотання, подавати докази та користуватися іншими процесуальними правами, передбаченими ЦПК України у визначені законом строки.

Колегія судді вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у призначенні додаткової судово-психологічної експертизи, стороною відповідача не доведено необхідності проведення такої експертизи.

Слід зауважити, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача адвокат Дроздова А.С. із клопотанням про витребування доказів, виклик свідків, призначення у справі додаткової судово-психологічної експертизи не звертався.

Щодо посилання скаржника на відсутність відомостей про вручення повідомлення про дату, час та місце засідання не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи.

22.01.2025 року судом першої інстанції на адресу ДУ «Крюківська ВК № 29» (для ОСОБА_2 ) направлявся лист в якому суд просив повідомити ОСОБА_2 про дату судового засідання призначеного судом на 04 лютого 2025 року о 10 год. 40 хвилин та роз`яснити ОСОБА_2 , що останній має право заявити клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Іванівським районним судом Одеської області. Начальнику ДУ «Крюківська ВК № 29» надати відомості про вручення засудженому ОСОБА_2 даного листа.

28.01.2025 року на адресу суду першої інстанції надійшов лист ДУ «Крюківська ВК № 29» разом із розпискою в якій зазначено, що Гнітєєв А.Ю. про оголошення судового засідання вручено 24.01.2025 року.

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи призначеної на 04 лютого 2025 року повідомлений належним чином у відповідності до ч. 7 ст. 130 ЦПК України.

Безпідставними також є посилання скаржника на не проведення судового засідання в режимі відеоконференції з ОСОБА_2 , оскільки як зазначалось вище судом першої інстанції роз`яснювалось останньому заявити клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Іванівським районним судом Одеської області. Проте із таким клопотання відповідач не звертався.

Крім того, колегія суддів зауважує, що під час розгляду справи як відповідач, так і його представник із заявами про проведення судового засідання в режимі відоконференції не зверталися. Судом не постановлялась ухвала про проведення судового засідання за участю ОСОБА_2 або його представника в режимі відеоконференції.

Посилання скаржника на те, що в ухваленні рішення брав участь суддя якому 03.02.2025 року адвокатом заявлено відвід, та суддя Погорєлов І.В. здійснив судове засідання 04.02.2025 року до прийняття ухвали суддею Тимчуком Р.М. про відмову у відводі, то колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається подання представником ОСОБА_2 адвокатом Дроздовою А.С. заяви про відвід судді Погорєлова І.В., яка мотивована тим, що представником відповідача заявлялось клопотання про витребування доказів і призначення додаткової судово-психологічної експертизи, у задоволенні якого ухвалою суду від 26.11.2024 року відмовлено, суддя не надає доступу до правосуддя і навмисно залишає відповідача до отримання об`єктивних доказів з ціллю повного, об`єктивного, всебічного судового правосуддя.

Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 08.01.2025 року не вбачав підстав для задоволення заяви про відвід судді та заяву про відвід передав на вирішення іншому судді, визначеному в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України.

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 16.01.2025 року у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 Дроздової А.С. про відвід судді Погорєлова І.В. у цивільній справі № 499/949/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення відмовлено.

03.02.2025 року на адресу суду першої інстанції від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Дроздової А.С. надійшла заява про відвід Іванівському районному суду Одеської області, яка мотивована тим, що в мотивувальній частині ухвали від 16.01.2025 року про відмову в клопотанні про відвід судді не зроблено висновок щодо позиції судді Погорєлова І.В. у відмові у здійсненні правосуддя, а саме: витребування доказів для повного та об`єктивного розгляду справи. Суддя Погорєлов І.В. є головою суду і має можливість впливати на об`єктивність інших суддів.

Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 04.02.2025 року у задоволенні заяви від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Дроздової А.С. про відвід головуючого судді Погорєлова В.І., усього Іванівського районного суду Одеської області та направлення заяви на розгляд іншого суду відмовив.

Згідно ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або необ`єктивності судді.

Цивільний процесуальний кодекс України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, проте визначає, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, які свідчать про його безсторонність. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява № 33949/02).

Також ЄСПЛ зазначив, що наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу. Щодо суб`єктивного критерію, то презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при з`ясуванні питання про те, чи існують законні підстави для побоювання щодо відсутності безсторонності у певного судді, позиція заявника має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути ці побоювання об`єктивно виправдані «справа Гаусшильдта» (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188).

Крім цього, сумніви мають бути застосовані на фактичних обставинах, а не на припущеннях про можливий розвиток подій.

Колегія суддів погоджується із тим, що підстави для відводу судді Погорєлова І.В. відсутні, оскільки викладені в заяві доводи стосуються незгоди із ухвалою суду.

Будь-яких доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість судді в результаті розгляду даної справи або наявність обставин безсторонності судді матеріали справи не містять.

Оскільки наявність обставин, передбачених статтею 36 ЦПК України як підстав для відводу судді Погорєлова І.В. не встановлено, правильним є висновки суду про відсутність підстав для задоволення заяв про відвід судді.

Вимога скаржника про скасування рішення суду і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції не відповідає положенням ЦПК України, оскільки статтею 374 ЦПК України не передбачено повноваження суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги направляти справу до суду першої інстанції на новий розгляд, крім підстав визначених ст. 378 ЦПК України (порушення правил підсудності).

Вимога скаржника про направлення справи на новий розгляд до Приморського районного суду м. Одеси не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Статтею 378 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Під час розгляду справи судом першої інстанції ні відповідач, ні його представник не заявили про не підсудність справи Іванівському районному суду Одеської області. Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача адвокат Дроздова А.С. зазначила, що під час розгляду справи в суді першої інстанції не зазначалось про непідсудність справи Іванівському районному суду Одеської області.

Отже, апеляційним судом не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду у частині визначеного розміру матеріальної шкоди слід змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з 2000000 (два мільйона) грн до 1 000 000 (один мілліон) грн, судового збору з 30000 грн до 10000 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 ,задовольнити частково.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 04 лютого 2025 рокузмінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з 2000000 (два мільйона) грн до 1 000 000 (один мілліон) грн, судового збору з 30000 грн до 10000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов