Номер провадження: 22-ц/813/4211/25
Головуючий у першій інстанції Громік Д. Д.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

11.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Нечитатйло А.Ю.,

учасники справи:

позивач Одеська міська рада,

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського

апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник Самодурова Наталія Валеріївна,

на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2024 року,

за позовом заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію змін до права власності, звільнення земельної ділянки шляхом знесення самочинно добудованого об`єкту та приведення земельної ділянки до попереднього стану, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

В жовтні 2023 року заступник керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію змін до права власності, звільнення земельної ділянки шляхом знесення самочинно добудованого об`єкту та приведення земельної ділянки до попереднього стану, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, в обґрунтування якої зазначив, що Малиновською окружною прокуратурою міста Одеса за результатами вивчення питання додержання законодавства при реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, додержання вимог земельного законодавства встановлено, що рішенням державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Т.І. від 20.12.2019 за № 50346043 внесено зміни до запису про право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом збільшення загальної площі об`єкту з 79,5 кв. м на 120,5 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01). Під час перевірки встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.2019, зареєстрованого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. за №1085, ОСОБА_1 набула право власності на частини нерухомого майна загальною площею 79,5 кв.м магазин-бар «Скорпіон» з літнім майданчиком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 12.07.2019 на підставі рішення державного реєстратора №47752805 від 12.07.2019 (номер запису про право власності - 32368947). Також на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.2019, зареєстрованого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. за № 1084, ОСОБА_1 набула іншу частину вказаного нерухомого майна. Реєстраційний об`єкт нерухомого майна - 01. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 12.07.2019 на підставі рішення державного реєстратора №47751897 від 12.07.2019 (номер запису про право власності - 32368104). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 , оспорюваним рішенням державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Т.І. від 20.12.2019 № 50346043 внесено зміни до запису про право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом збільшення загальної площі об`єкту з 79,5 кв.м на 120,5 кв.м. Підставами для внесення змін 20.12.2019 до запису про право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зміни загальної площі з 79,5 кв.м на 120,5 кв.м та прийняття рішення державного реєстратора за №50346043 від 19.12.2019 стали: технічний паспорт серія та номер: б/н, виданий 27.11.2019, видавник ФОП ОСОБА_2 , у якому відображена змінена площа нежитлової будівлі - 120,5 кв.м; довідка № 21/23/26, видана 27.11.2019 ФОП ОСОБА_2 .

Позивач посилаєтся, що зі змісту технічного паспорту, виготовленого 27.11.2019 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , щодо нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається зміна площі нежитлової будівлі з 79,5 кв.м на 120,5 кв.м на єдиному першому поверсі будинку. Наведене, на думку прокурора, свідчить про збільшення площі об`єкту нерухомості на 41 кв.м, отже про проведення самочинної реконструкції об`єкта будівництва шляхом зайняття земельної ділянки територіальної громади міста Одеси.

У зв`язку із зазначеним позивач просив судвизнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Т.І. (індексний номер рішення 50346043 від 20.12.2019) про реєстрацію змін до права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 01). Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) звільнити земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно реконструйованих приміщень та приведення земельної ділянки до стану, що діяв на момент укладення договору купівлі-продажу від 12.07.2019, зареєстрованого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. за № 1085, та договору купівлі-продажу від 12.07.2019, зареєстрованого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. за № 1084.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Малиновський районний суд м. Одеси рішенням від 12 грудня 2024 року позов заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію змін до права власності, звільнення земельної ділянки шляхом знесення самочинно добудованого об`єкту та приведення земельної ділянки до попереднього стану задовольнив.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що серед документів, що стали підставою для внесення змін до права власності, відсутні відомості про прийняття реконструйованого об`єкта до експлуатації, а також інформація про речове право на земельну ділянку, яку фактично зайнято реконструйованим об`єктом. Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 проведено будівельні роботи із реконструкції нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зміни загальної площі з 79,5 кв.м на 120,8 кв.м зі зміною меж об`єкта будівництва та геометричних розмірів фундаментів у плані.

Суд також дійшов висновку, що будівельні роботи, здійснені забудовником ОСОБА_1 на земельній ділянці комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 установлено шляхом збільшення площі нерухомого майна з 79,5 кв.м на 120,5 кв.м, виконані без документів, що надають право виконувати будівельні роботи, а також посвідчують готовність закінченого будівництвом об`єкту, на земельній ділянці, не відведеній забудовнику для цієї мети, відтак, наявні ознаки самочинного будівництва.

Відповідно до інформації Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради від 16.06.2021 №01-19/140, рішення про передачу у власність (надання в користування) земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , Одеською міською радою не приймалося, реєстрація вказаної земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за територіальною громадою міста Одеси не здійснювалася. Аналогічні дані містить лист Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради від 16.05.2023 №01-19/776,803. Відсутні дані про реєстрацію права власності/користування на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_1 й в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка від 333543525 від 25.05.2023).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку покладення обов`язку на ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно реконструйованих приміщень та приведення земельної ділянки до стану, що діяв на момент укладення договору купівлі-продажу від 12.07.2019, зареєстрованого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. за № 1085, та договору купівлі-продажу від 12.07.2019, зареєстрованого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. за № 1084.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2024 року у цивільній справі № 521/24879/23 скасувати, ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що дії державного реєстратора щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про зміну технічних характеристик нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідали вимогам ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» та положенням п. 58 Порядку № 1127. (в редакції на момент проведення вищезазначеної державної реєстрації), що спростовує висновки суду першої інстанції про незаконність та наявність підстав для скасування рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Т.І. від 20.12.2019 р. № 50346043. У матеріалах справи відсутні допустимі та достовірні докази, нібито, проведення ОСОБА_1 самочинного будівництва відносно спірного об?єкта нерухомого майна.

Скаржник зазначає, що технічний паспорт від 18.10.2012 р., нібито, виготовленого КП «Одеське міське технічної інвентаризації та реєстрації об?єктів нерухомості», який було надано позивачем разом з відповіддю на відзив, - не містить ні підпису керівника КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об?єктів нерухомості, ні підпису виконая робіттенічної інвентаризації щодо магазину-бару «Скорпіон» в буд. АДРЕСА_1 . 3 огляду на викладене, вважає, що технічний паспорт від 18.10.2012 р., нібито, виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об?єктів нерухомості» не може вважатися належним, допустимим доказом, в розумінні ст.ст. 76-79 та 81 ЦПК України, а від так, може слугувати засобом доказування заявлених позивачем обставин та позовних вимог.

Посилається, що Малиновський районний суд м. Одеси в оскаржуваному рішенні, в якості його мотивування, використовує акт перевірки від 13.03.2020 р. № 000370, ігноруючи те, що на підставі нього не складено жодного рішення про визнання факту та притягнення до відповідальності відповідача за нібито самочинне будівництво, яке б ОСОБА_1 могла оскаржити та спростувати наведені в даному акті обставини.

Крім того, скаржник вважає, що акт обстеження від 18.01.2021 р. не відповідає вимогам допустимості, передбачених ст. 78 ЦПК України, оскільки, складений з порушенням вищевикладених норм та прав відповідача. При цьому, в розумінні п. 8 Порядку взаємодії він не є тим доказовим, яким позивач може обґрунтовувати свої вимоги.

Суд першої інстанції залишив поза увагою довід відповідача про те, що, позивач, не навів даних про межі, конфігурацію та інші ідентифікаційні дані земельної ділянки, за захистом права територіальної громади на яку, звернувся до суду. При цьому, у постанові від 19.04.2017 р. по справі № 354/612/13 Верховний Суд України виклав наступну правову позицію, від якої станом на даний час Верховний Суд не відходив, а саме: «...вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина уділі підлягає неню лина знесення окремих конструктивних елементів будинку на його міцність і безпечність. За необхідності з?ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу».

Зазначає, що у постановах від 01.02.2023 р. по справі № 645/3784/18, від 15.03.2023 р. по справі № 645/3628/18 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду виклав позицію щодо обов`язкових засобів доказування у спорах, що виникають у подібних правовідносинах, а саме: наявність висновку будівельно-технічної експертизи.

Звертає увагу суду, що в липні 2020 року Управління ДАБК Одеської міської ради звернулося до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , Державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Тетяни Іванівни, за участю третьої особи на стороні позивача Юридичного департаменту Одеської міської ради, про скасування рішення державного реєстратора та приведення самочинно реконструйованого об?єкта до первинного стану по справі № 521/11013/20, з аналогічними підставами та предметом позову до тих, що заявлені позивачем по справі № 521/24879/23.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.02.2025 року відкрито провадження у справі, заступнику керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради роз`яснювалось право подання пояснення у письмовій формі.

Представник ОСОБА_1 - Самодурова Н.В. копію ухвали про відкриття провадження отримала 19.02.2025 року,в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скаргиОдеська міська рада, Малиновська окружна прокуратура міста Одеси, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради отримали 19.02.2025 року та 06.02.2025 року відповідно в особистих кабінетах Електронного суду, що підтверджується довідками.

Від Малиновської окружної прокуратури міста Одеси надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Учасники процесу про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник ОСОБА_1 - Самодурова Н.В., Одеська міська рада, Малиновська окружна прокуратура міста Одеси, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради судові повістки-повідомлення отримали 08.08.2025 року в особистих кабінетах Електронного суду, що підтверджується довідками.

Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 11.12.2025 року надійшло клопотання про перенесення розгляду справи. В якій зазначено, що ОСОБА_3 позбавлена можливості прибути до Одеського апеляційного суду у вказані дату та час, у зв`язку з тим, що в цей час задіяна у слідчих діях на території м. Білгород-Дністровський.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.12.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, заяву представника ОСОБА_1 - Самодурової Н.В. про відкладення розгляду справи залишено без задоволення, з огляду на таке.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням (абзац другий статті 366 ЦПК України).

Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів для встановлення фактичних обставин справи, у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, у заяві про відкладення розгляду справи не наведено обставин, які б перешкоджали розглянути справу за відсутності представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , не мотивовано необхідність її безпосередньої явки до суду та не надано доказів на підтвердження обставин наведених у заяві. З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.12.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено в долученні доказів доданих до клопотання про закриття провадження по справі та частково доданих до відзиву на апеляційну скаргу, з огляду на таке.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 (провадження № 61-976св20) та від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15-ц (провадження № 61-4848св19) зазначено, що: «відповідно до частин першої та третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. За змістом статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції».

Прокурор Савицький Д.С. та представник Одеської міської ради Бутрик А.О. в судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що серед документів, що стали підставою для внесення змін до права власності, відсутні відомості про прийняття реконструйованого об`єкта до експлуатації, а також інформація про речове право на земельну ділянку, яку фактично зайнято реконструйованим об`єктом. Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 проведено будівельні роботи із реконструкції нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зміни загальної площі з 79,5 кв.м на 120,8 кв.м зі зміною меж об`єкта будівництва та геометричних розмірів фундаментів у плані.

Суд також дійшов висновку, що будівельні роботи, здійснені забудовником ОСОБА_1 на земельній ділянці комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 установлено шляхом збільшення площі нерухомого майна з 79,5 кв.м на 120,5 кв.м, виконані без документів, що надають право виконувати будівельні роботи, а також посвідчують готовність закінченого будівництвом об`єкту, на земельній ділянці, не відведеній забудовнику для цієї мети, відтак, наявні ознаки самочинного будівництва.

Відповідно до інформації Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради від 16.06.2021 №01-19/140, рішення про передачу у власність (надання в користування) земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , Одеською міською радою не приймалося, реєстрація вказаної земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за територіальною громадою міста Одеси не здійснювалася. Аналогічні дані містить лист Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради від 16.05.2023 №01-19/776,803. Відсутні дані про реєстрацію права власності/користування на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_1 й в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка від 333543525 від 25.05.2023).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку покладення обов`язку на ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно реконструйованих приміщень та приведення земельної ділянки до стану, що діяв на момент укладення договору купівлі-продажу від 12.07.2019, зареєстрованого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. за № 1085, та договору купівлі-продажу від 12.07.2019, зареєстрованого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. за № 1084.

Проаналізувавши обставини справи та надані на підтвердження докази, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Територіальна громада м. Одеси є власником земель комунальної власності в особі Одеської міської ради.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. за №1085, ОСОБА_1 набула право власності на частину нерухомого майна загальною площею 79,5 кв.м магазин-бар «Скорпіон» з літнім майданчиком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 12.07.2019 року на підставі рішення державного реєстратора №47752805 від 12.07.2019 року (номер запису про право власності - 32368947).

Також на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. за № 1084, ОСОБА_1 набула іншу частину вказаного нерухомого майна. Реєстраційний об`єкт нерухомого майна - 01.

Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 12.07.2019 року на підставі рішення державного реєстратора №47751897 від 12.07.2019 (номер запису про право власності - 32368104).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 , державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Т.І. 20.12.2019 року внесено зміни до запису про право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 шляхом збільшення загальної площі об`єкту з 79,5 кв.м на 120,5 кв.м, що оформлено відповідним рішенням державного реєстратора за № 50346043 від 20.12.2019 року. Отже площа об`єкта нерухомості збільшилась на 41 кв.м.

Підставою для внесення змін 20.12.2019 року до запису про право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зміни загальної площі з 79,5 кв.м на 120,5 кв.м та прийняття рішення державного реєстратора за №50346043 від 19.12.2019 року стали наступні документи: технічний паспорт серія та номер: б/н, виданий 27.11.2019, видавник ФОП ОСОБА_2 , у якому відображена змінена площа нежитлової будівлі - 120,5 кв.м; довідка № 21/23/26, видана 27.11.2019 року ФОП ОСОБА_2 .

Довідка № 21/23/26 від 27.11.2019 року, видана ФОП ОСОБА_2 , свідчить, що проведені роботи щодо зміни площі будівлі з 79,5 кв.м на 120,5 кв.м є переплануванням, виконання якого не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції, та на підставі п. 1 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 406, об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію.

Суд першої інстанції зазначив, що порівняльним аналізом технічного паспорту, виготовленого 27.11.2019 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на об`єкт площею 120,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , з технічним паспортом від 18.10.2012, розробленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» на об`єкт площею 79,5 кв.м за тією ж адресою вбачається зміна площі нежитлової будівлі з 79,5 кв.м на 120,5 кв.м на єдиному першому поверсі будинку шляхом зайняття частини земельної ділянки, зокрема: основне приміщення за № 1 на момент набуття ОСОБА_1 складало площу 32,5 кв. м (технічний паспорт на магазин-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », виготовлений ОСОБА_4 18.10.2012), в наслідок реконструкції приміщення № 1 площею 62,3 кв.м; приміщення №2 в технічному паспорті на магазин-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », виготовлений ОСОБА_4 18.10.2012, площею 1,9 кв.м реконструйовано у підсобне приміщення № 4 площею 3,2 кв.м (технічний паспорт серія та номер: б/н, виданий 27.11.2019, видавник ФОП ОСОБА_2 ); приміщення №3 в технічному паспорті на магазин-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », виготовлений ОСОБА_4 18.10.2012, площею 9,9 кв.м реконструйовано у коридор №3 площею 10,3 кв.м (технічний паспорт серія та номер: б/н, виданий 27.11.2019, видавник ФОП ОСОБА_2 ); примішення № 4 в технічному паспорті на магазин-бар «Скорпіон», виготовлений ОСОБА_4 18.10.2012, площею 6,5 кв.м реконструйовано у приміщення № 2 площею 5,4 кв.м (технічний паспорт серія та номер: б/н, виданий 27.11.2019, видавник ФОП ОСОБА_2 ); примішення № 5 в технічному паспорті на магазин-бар «Скорпіон», виготовлений ОСОБА_4 18.10.2012, площею 0,9 кв.м реконструйовано у підсобне приміщення № 5 площею 1,8 кв.м (технічний паспорт серія та номер: б/н, виданий 27.11.2019, видавник ФОП ОСОБА_2 ); примішення № 6 в технічному паспорті на магазин-бар «Скорпіон», виготовлений ОСОБА_4 18.10.2012, площею 7,8 кв.м реконструйовано в основне приміщення № 5 площею 10,5 кв.м (технічний паспорт серія та номер: б/н, виданий 27.11.2019, видавник ФОП ОСОБА_2 ); примішення № 7 в технічному паспорті на магазин-бар «Скорпіон», виготовлений ОСОБА_4 18.10.2012, площею 0,9 кв.м реконструйовано в приміщення (туалет) № 7 площею 1,7 кв.м (технічний паспорт серія та номер: б/н, виданий 27.11.2019, видавник ФОП ОСОБА_2 ); примішення № 8 в технічному паспорті на магазин-бар «Скорпіон», виготовлений ОСОБА_4 18.10.2012, площею 4,8 кв.м реконструйовано в приміщення № 8 (кухня) площею 6,7 кв.м (технічний паспорт серія та номер: б/н, виданий 27.11.2019, видавник ФОП ОСОБА_2 ); примішення № 9 в технічному паспорті на магазин-бар «Скорпіон», виготовлений ОСОБА_4 18.10.2012, площею 14,3 кв.м реконструйовано в приміщення № 9 (основна) площею 18,6 кв. м (технічний паспорт серія та номер: б/н, виданий 27.11.2019, видавник ФОП ОСОБА_2 ).

Серед документів, що стали підставою для внесення змін до права власності, відсутні відомості про прийняття реконструйованого об`єкта до експлуатації, а також інформація про речове право на земельну ділянку, яку фактично зайнято реконструйованим об`єктом.

Пункт 3.11 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», нове будівництво - будівництво будинків, будівель, споруд, їх комплексів, що здійснюється з метою створення об`єктів виробничого і невиробничого призначення, а також лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури, в тому числі добудова зупинених об`єктів незавершеного будівництва.

Реконструкція це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, в наслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг.

Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкту в цілому або його частин (за умови їх автономності). (п. 3.21 ДБН).

Верховний Суд у постановах від 29 квітня 2020 року у справі №742/1756/17 та від 15 травня 2020 року у справі № 813/1885/16 наголошує на тому, що реконструкцією можуть вважатися будівельні роботи, в результаті яких здійснюється зміна основних техніко-економічних показників об`єкту, забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. При цьому зазначені зміни та вдосконалення мають бути наслідком зміни геометричних розмірів та/або функціонального призначення об`єкту будівництва. Відповідно, роботи, якими не змінено площу нежитлового приміщення, його конструкцію та функціональне призначення, не є реконструкцією, а тому не потребують отримання дозвільних документів на їх виконання.

Капітальний ремонт - сукупність робіт на об`єкті будівництва, введеному в експлуатацію в установленому порядку, без зміни його геометричних розмірів та функціонального призначення, що передбачають втручання у несучі та огороджувальні системи при заміні або відновленні конструкцій чи інженерних систем та обладнання у зв`язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення його експлуатаційних показників, а також благоустрій території. Капітальний ремонт передбачає призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин (за умови їх автономності). Таке поняття терміну містить п.3.7 вказаних ДБН.

На відміну від нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту - перепланування не передбачає втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, та не змінює площу нерухомості.

Законодавчі поняття переобладнання та перепланування містять Правила утримання жилих та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76: перепланування - до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

До перепланування відносяться ремонтно-будівельні роботи, що провадяться за відповідними проєктами із зміною фізичних параметрів цих приміщень, знесенням або перенесенням внутрішніх легких некапітальних перегородок, улаштуванням нових елементів і деталей, прорізів без втручання у зовнішні стіни, міжповерхові перекриття та інші несучі конструкції жилого будинку з метою підвищення благоустрою та поліпшення умов проживання без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку або приміщенні (правова позиція Верховного суду в постанові від 28.04.2020, справа № 727/11479/17).

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що ОСОБА_1 проведено будівельні роботи із реконструкції нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зміни загальної площі з 79,5 кв.м на 120,8 кв.м зі зміною меж об`єкта будівництва та геометричних розмірів фундаментів у плані.

За вимогами ч. 4, 5 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції на момент реєстрації оспорюваного права, проєктування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проєктної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проєктної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування); прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Частина 1 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» до основних складових вихідних даних відносить: містобудівні умови та обмеження; технічні умови; завдання на проєктування. Частина 2 цієї статті вимагає від фізичних або юридичних осіб, які мають намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, одержати містобудівні умови та обмеження для проєктування об`єкта будівництва.

Судом першої інстанції встановлено, що з повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) № ОД 41 від 12.02.2020 на «Капітальний ремонт нежитлової будівлі з літнім майданчиком, літ. «А», навіс літ. «Б», без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані; АДРЕСА_1 » вбачається, що за отриманням містобудівних умов та обмежень забудовник ОСОБА_1 не зверталась та не отримувала.

Відповідно до відомостей Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради 12.02.2020 (через два місяці після реєстрації змін до права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 ) зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) № ОД 41 на «Капітальний ремонт нежитлової будівлі з літнім майданчиком, літ. «А», навіс літ. «Б», без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані; АДРЕСА_1 ».

Наказом Управління № 01-13/120ДАБК від 24.03.2020 року реєстрацію повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) № ОД 41 від 12.02.2020, скасовано.

Частиною 1, 2 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Імперативна норма ч. 7 ст. 39 вказаного Закону забороняє експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію.

Відповідно до даних Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відсутні відсутні дані про реєстрацію органом архітектурно-будівельного контролю декларації про готовність об`єкта до експлуатації чи видачі забудовнику сертифіката про готовність об`єкта до експлуатації (листи Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 20.01.2021 №01-15/9Ф, від 07.07.2022 №01-3/155-Г, лист Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради від 16.05.2023 №01-19/776,803).

Статтею 83 ЗК України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих державою органам місцевого самоврядування повноважень належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України).

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 ЦК України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва.

Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18).

Відповідно до ст. ст. 124, 125, 126 ЗК України обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність у зазначеної особи таких документів свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки.

Колегія суддів вважає, що проведення особою, яка не є власником земельної ділянки, будівельних робіт з реконструкції нежитлової будівлі шляхом зміни загальної площі з 79,5 кв.м на 120,8 кв.м зі зміною меж об`єкта будівництва та геометричних розмірів фундаментів у плані слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки.

Апеляційний суд зазначає, що права власника земельної ділянки порушуються в результаті факту самочинного будівництва (реконструкції), а не державної реєстрації права власності на самочинно побудоване майно. Державна реєстрація права власності на самочинно реконструйоване нерухоме майно поза встановленим статтею 376 ЦК України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з фактом самочинної реконструкції) власника земельної ділянки в реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження.

Суд першої інстанції, належним чином дослідив наявні у матеріалах справи докази, встановив, що будівельні роботи, здійснені забудовником ОСОБА_1 на земельній ділянці комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 установлено шляхом збільшення площі нерухомого майна з 79,5 кв.м на 120,5 кв.м, виконані без документів, що надають право виконувати будівельні роботи, а також посвідчують готовність закінченого будівництвом об`єкту, на земельній ділянці, не відведеній забудовнику для цієї мети, відтак, наявні ознаки самочинного будівництва.

Відповідно до інформації Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради від 16.06.2021 №01-19/140, рішення про передачу у власність (надання в користування) земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , Одеською міською радою не приймалося, реєстрація вказаної земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за територіальною громадою міста Одеси не здійснювалася. Аналогічні дані містить лист Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради від 16.05.2023 №01-19/776,803.

Відсутні дані про реєстрацію права власності/користування на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_1 й в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка від 333543525 від 25.05.2023).

Правильним є висновок суду першої інстанції про покладення обов`язку на ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно реконструйованих приміщень та приведення земельної ділянки до стану, що діяв на момент укладення договору купівлі-продажу від 12.07.2019, зареєстрованого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. за № 1085, та договору купівлі-продажу від 12.07.2019, зареєстрованого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. за № 1084.

Аналогічні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 13 грудня 2023 року у справі № 522/17307/19 (провадження № 61-972св23).

Звертаючись до суду заступник керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах Одеської міської ради просив, зокрема визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Т.І. (індексний номер рішення 50346043 від 20.12.2019) про реєстрацію змін до права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Метою звернення до суду є захист права комунальної власності на земельну ділянку на якій розташоване самочинно збудоване майно, яка у користування чи власність відповідачу не надавалась.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України.

У пунктах 6.30-6.35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року в справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115гс19) зроблено висновок, що «законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті».

У постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року в справі № 509/11/17 (провадження № 61-268св21) зазначено, що «визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів та визнання недійсними договорів купівлі-продажу не є ефективним способом захисту та не забезпечує усунення порушень спричинених самочинним будівництвом».

У постанові Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі № 521/21538/19 (провадження № 61-204св22) вказано, що «позовні вимоги про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсними договорів, які заявлені саме у зв`язку з здійсненням на думку прокурора самочинного будівництва є неефективними способами захисту, а позовні вимоги про знесення самочинно збудованих будинків, зобов`язання привести земельну ділянку до попереднього стану є недоведеними».

Верховний Суд у постанові від 09 квітня 2025 року у справі 947/17325/20 зазначив, що вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, припинення права власності є неналежним способом захисту.

Належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.

Можливі способи захисту прав особи власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 ЦК України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна.

Частинами третьою п`ятою статті 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Якщо нерухоме майно є самочинним будівництвом, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно у будь-який інший спосіб, окрім визначеного статтею 376 ЦК України (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка його побудувала, або за власником земельної ділянки), є такою, що не відповідає вимогам цієї статті. Можливість настання інших правових наслідків, ніж передбачені статтею 376 ЦК України, як у випадку самочинного будівництва, здійсненого власником земельної ділянки, так і у випадку самочинного будівництва, здійсненого іншою особою на чужій земельній ділянці, виключається.

За обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.

Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно».

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22.

Отже, вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Т.І. (індексний номер рішення 50346043 від 20.12.2019) про реєстрацію змін до права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не забезпечать усунення порушень, спричинених самочинним будівництвом.

Аналогічний правовий висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі № 201/2471/20 та від 01 лютого 2023 року у справі № 381/702/20, від 22 січня 2025 року у справі № 638/16811/19 від 09 квітня 2025 року у справі № 947/17325/20.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково задовольнив вимогу про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію змін до права власності на об`єкт нерухомого майна, і в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити у зв`язку з обранням позивачем неефективного способу захисту.

Колегія суддів звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 137, 138 постанови від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (провадження № 12-39гс23), де зазначено: «Якщо право власності на об`єкт самочинного будівництва зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), у разі задоволення позовної вимоги про знесення об`єкта самочинного будівництва суд у мотивувальній частині рішення повинен надати належну оцінку законності такої державної реєстрації. Якщо суд дійде висновку про незаконність державної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва, таке судове рішення є підставою для закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи з огляду на положення пункту 5 частини першої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ)».

Посилання скаржника на те, що довідкою, складеною інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_2 підтверджується, що відносно придбаного ОСОБА_1 об`єкту нерухомого майна було проведено будівельні роботи, які не потребували документів, що дають право на їх виконання на даний об`єкт та даний об`єкт не потребував введення в експлуатацію не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Верховний Суд у постановах від 29 квітня 2020 року у справі №742/1756/17 та від 15 травня 2020 року у справі № 813/1885/16 наголошує на тому, що реконструкцією можуть вважатися будівельні роботи, в результаті яких здійснюється зміна основних техніко-економічних показників об`єкту, забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. При цьому зазначені зміни та вдосконалення мають бути наслідком зміни геометричних розмірів та/або функціонального призначення об`єкту будівництва. Відповідно, роботи, якими не змінено площу нежитлового приміщення, його конструкцію та функціональне призначення, не є реконструкцією, а тому не потребують отримання дозвільних документів на їх виконання.

Із матеріалів справи вбачається, що роботи здійснені ОСОБА_1 внаслідок змінити технічних характеристик об`єкту призвели до збільшення загальної площі об`єкту одноповерхового нерухомого майна з 79,5 кв.м на 120,5 кв. м.

Листом від 20.01.2021 року № 01-15/9ф Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради повідомило, що за результатами проведеного комісійного обстеження за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що за вказаною адресою розташована закінчена будівництвом одноповерхова не житлова будівля, частина будівлі експлуатується під аптеку, інша частина під магазин.

За результатами проведеної позапланової перевірки встановлено, що ОСОБА_1 наведено недостовірні дані в повідомленні про початок виконання будівельних робіт № ОД 41 від 12.02.2020 року, щодо проведеної експертизи проектної документації, чим порушено п. 11 Порядку здійснення підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011 року.

ОСОБА_1 проведено будівельні роботи із реконструкції нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зміни загальної площі з 79,5 кв.м на 120,5 кв.м зі зміною меж об`єкта будівництва та геометричних розмірів фундаментів у плані, що потребує документів про прийняття в експлуатацію, однак такі відповідачем суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що технічний паспорт від 18.10.2012 року нібито виготовлений КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» не відповідає допустимості та достовірності не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

з матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції прокурором надавалась ксерокопія технічного паспорту виготовленого 18.10.2012 року ДП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості».

На спростування доводів апеляційної скарги прокурором до відзиву на апеляційну скаргу додано ксерокопію технічного паспорту виготовленого 18.10.2012 року ДП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», яка апеляційним судом долучена до матеріалів справи.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування фактичних обставин справи та оцінки доказів, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично-значущих обставин та надання доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.

Аналіз статті 367 ЦПК України свідчить, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції прокурором надавалась ксерокопія технічного паспорту виготовленого 18.10.2012 року ДП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», проте вказана ксерокопія є неякісною, тому, враховуючи викладені вище обставини, перевіряючи доводи апеляційної скарги, з метою повного та всебічного встановлення обставин по справі, апеляційний суд вважає за доцільне долучити до матеріалів справи технічний паспорт від 18.10.2012 року.

Надана до відзиву на апеляційну скаргу ксерокопія технічного паспорту від 18.10.2012 року отримана від КП «Бюро технічної інвентаризації», яке є зберігачем достовірних архівних документів на об`єкти нерухомого майна.

Зі змісту технічного паспорту вбачається, що він виготовлений на замовлення попереднього власника нерухомого майна ОСОБА_4 , містить реєстраційний номер 114неж-178-3559, відтиск КП (012475), підпис виконавця Жилко В.П.

Із клопотанням про витребування оригіналу технічного паспорту від 18.10.2012 року відповідач до суду не звертався.

Посилання скаржника на те, що акт перевірки від 13.03.2020 № 000370, складений Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та акт обстеження від 18.01.2021 року не відповідають достовірності та допустимості не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції надано належну оцінку вказаним доказам.

Верховний Суд в постановах від 19 липня 2023 року по справі № 420/4807/19, від 23.09.2020 у справі № 826/3132/17 зазначив, що оцінка акта перевірки (обстеження), в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки (обстеження), може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що судом цивільної юрисдикції не вирішується спір щодо оскарження рішення, прийнятого УДАБК Одеської міської ради на підставі такого акта. Оцінка дій чи бездіяльності органу контролю під час проведення перевірки не є предметом розгляду справи № 521/24879/23.

Зміст акту перевірки від 13.03.2020 № 000370 підтверджено документами щодо реєстрації права власності та документами, що стали підставою для цієї реєстрації, які досліджувалися судом першої інстанції.

Відсутність протоколу про адміністративне правопорушення з боку Управління ДАБК Одеськоїх міської ради не скасовує сам факт порушення містобудівного законодавства, оскільки протокол це лише процесуальний документ, доказ у справі, а не підтвердження відсутності порушення; головне встановлення факту правопорушення, яке може бути підтверджене актами перевірки, приписами, фото/відеофіксацією тощо.

Актом від 18.01.2021 року обстеження об`єкта містобудування щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові на території міста Одеси з матеріалами фотофікції засвідчено обстеження об`єкта будівництва відповідно до вимог п.5 Порядку взаємодії виконавчих органів комунальних підприємств, установ, закладів та організацій Одеської ради з питань, пов`язаних із виявленням самочинного будівництва у місті Одесі та вжиттям заходів реагування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 135 від 29.03.2018 року.

Акт перевірки - це документ, в якому зафіксовано факти та оціночні судження осіб, що її проводили, тому до акта можуть пред`являтися лише ті вимоги, що стосуються доказів. Оцінка акта перевірки, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 19.07.2023 року у справі № 420/4807/19, постанові від 23.09.2023 року у справі № 826/3132/17.

Порядок взаємодії виконавчих органів комунальних підприємств, установ, закладів та організацій Одеської ради з питань, пов`язаних із виявленням самочинного будівництва у місті Одесі та вжиттям заходів реагування, затверджений рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 135 від 29.03.2018 року не передбачає обов`язковий склад учасників огляду, а також не передбачає участь власника об`єкту самочинного будівництва.

Як вбачається з акту обстеження від 18.01.2021 року, до обстеження були залучені уповноважені представники УДАБК Одеської міської ради, Малиновської райдержадміністрації ОМР, представник Департаменту комунальної власності ОМР. У ході обстеження лише відбулась фіксація об`єкту на місцевості та її фотофіксація на місці зовні.

Отже акт обстеження від 18.01.2021 року є належним доказом.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 01.02.2023 року справі № 645/3784/18, постанові від 15.03.2023 року у справі № 645/3628/18 колегія суддів не бере до уваги, оскільки останні не є релевантним до спірних правовідносин, так як спірні правовідносини у даній справі та справі на яку посилається скаржник не є подібними.

Так, у справі № 645/3784/18 суди встановили, що гараж № НОМЕР_1, літ. «Б-2», площею 20,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 має два поверхи та поєднаний з іншими гаражними боксами, якими користуються інші особи, в одну будівлю.

Висновок будівельно-технічної експертизи про можливість окремого знесення гаражу № НОМЕР_1 , літ. «Б-2», площею 20,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 без порушення прав та інтересів осіб, користувачів суміжних гаражних боксів, у справі відсутній.

Отже, спірні правовідносини безпосередньо стосуються прав, інтересів та обов`язків користувачів суміжних гаражних боксів, яких до участі у справі, як відповідачів залучено не було, клопотань про їх залучення до участі в справі позивач не заявляв.

Так, у справі № 645/3628/18 суди встановили, що гараж НОМЕР_1 , літ. «Б-2», площею 20,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на другому поверсі та поєднаний з іншими гаражними боксами, якими користуються інші особи, в одну будівлю.

Висновок будівельно-технічної експертизи про можливість окремого знесення спірного гаража без порушення прав та інтересів користувачів суміжних гаражних боксів, у справі відсутній.

У свою чергу, у справі, що є предметом апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_1 проведено будівельні роботи із реконструкції нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зміни загальної площі з 79,5 кв.м на 120,8 кв.м зі зміною меж об`єкта будівництва та геометричних розмірів фундаментів у плані.

Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що для звернення Малиновською окружною прокуратурою міста Одеси з даним позовом в інтересах Одеської міської ради, відсутні законодавчо передбачені підстави не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції надано належну оцінку вказаним обставинам.

Так, згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Передумовою участі органів та осіб в цивільному процесі є набуття ними цивільного процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право представляти інтереси інших суб`єктів, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

Згідно з пунктом 3 частини першої та частиною другою статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді визначені у Законі України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, частина третя статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 зробила висновок про те, що, звертаючись до компетентного органу перед пред`явленням позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону № 1697-VII, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, за наявності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист інтересів держави саме у спірних правовідносинах, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону № 1697-VII, і якщо цей компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо, чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Судом встановлено, що Малиновською окружною прокуратурою на адресу Одеської міської ради скеровано лист від 05.05.2022 року №51-2291вих-23, в якому вказано про порушення, допущені під час реєстрації права власності на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 , порушення прав територіальної громади міста Одеси, а також запитувалась інформації щодо вжиття заходів реагування на такі порушення.

Відповідь на цей лист надано Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради за вих.№01-3/155-Г від 07.07.2022 року.

Відповідно до цієї відповіді, Управлінням до Малиновського районного суду м. Одеси подано позовну заяву до ОСОБА_1 , державного реєстратора Великодолинської селищної ради Мельник Т.І. про скасування рішення державного реєстратора та приведення самочинно реконструйованого об`єкту до первинного стану (справа № 521/11013/20).

Листом від 01.05.2023 за вих. № 51-3612вих-23 на адресу Одеської міської ради прокурором спрямовано лист із переліком порушень, допущених під час реконструкції нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , відповідної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно, а також порушення у зв`язку з цим права власності на земельну ділянку територіальної громади міста Одеси. Одночасно, запитано інформацію щодо вжиття заходів реагування на такі порушення.

Відповідь на цей лист за дорученням Одеського міського голови надано Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради за вих.№01-19/776,803 від 16.05.2023. Згідно цього листа, 01.07.2020 до Юридичного департаменту ОМР надійшов лист Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради щодо порушень за зазначеною адресою. Юридичним департаментом спрямовано запити для формування належної доказової бази, однак вже 14.07.2020 Управлінням самостійно подано до Малиновського районного суду міста Одеси позовну заяву.

Суд першої інстанції обґрунтовано з урахуванням матеріалів справи зазначив, що прокурором виконано вимоги ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та підтверджено підстави для представництва інтересів Одеської міської ради.

Доводи апеляційної скарги про те, що спір в даній справі виник з правовідносин регульованих містобудівним законодавством, тому помилково віднесений судом першої інстанції до спору про право не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції надано належну оцінку вказаним доводам, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).

Щодо клопотання скаржника про закриття провадження у справі, оскільки спір по даній справі виник щодо нерухомого майна, яке відповідачем використовується з метою провадження її підприємницької діяльності, тому підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Підвідомчість господарських справ установлена статтею 20 ГПК України.

Пункти 6, 15 частини першої статті 20 ГПК України встановлюють, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці, й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа - учасник приватноправових відносин.

Отже, у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

З моменту державної реєстрації ФОП фізична особа фактично перебуває у двох правових статусах - як фізична особа, та як ФОП.

При цьому наявність статусу підприємця не свідчить про те, що така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах або ж що всі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно тощо (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані, зокрема, у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 2-7615/10 (провадження № 14-17цс18), від 05 червня 2018 року у справі № (провадження № 14-150цс18)).

У постанові від 25 лютого 2020 року у справі № 916/385/19 (провадження № 12-167гс19) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання та чи є ці правовідносини господарськими.

Заступник керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради як власника земельної ділянки звернувся до суду з позовом про зобов`язання знесення самочинно добудованого об`єкту та приведення земельної ділянки до попереднього стану, зазначаючи, що відповідач без належної дозвільної документації, узгодженої в установленому порядку проектної документації та без оформлення права користування земельною ділянкою провів будівельні роботи із реконструкції нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зміни загальної площі з 79,5 кв.м на 120,8 кв.м зі зміною меж об`єкта будівництва та геометричних розмірів фундаментів у плані.

Спір у справі стосується права власності фізичної особи ОСОБА_1 (відповідача) щодо знесення самочинно реконструйованих приміщень та приведення земельної ділянки до стану, що діяв на момент укладення договорів купівлі-продажу від 12.07.2019 року.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта із реєстраційним номером 01 право власності на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрованого за ОСОБА_1 .

Повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) № ОД 41 від 12.02.2020 на «Капітальний ремонт нежитлової будівлі з літнім майданчиком, літ. «А», навіс літ. «Б», без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані; АДРЕСА_1 » подавалось ОСОБА_1 як фізичною особою.

Факт здачі в оренду ОСОБА_1 як фізичною особою нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 ПП «Анкор Фарм» не впливає на внедоговірні відносини власника земельної ділянки з фізичною особою, що здійснила реконструкцію нерухомого майна на земельній ділянці.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що спір у цій справі є приватноправовим і за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов`язки фізичної особи.

З огляду на суб`єктний склад учасників спору, предмет і підставу позову, а також характер спірних правовідносин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно розглянув цей спір по суті в порядку цивільного судочинства.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду слід скасувати в частині позовних вимог заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію змін до права власності та в цій частині ухвалити нове судове рішення. У задоволенні позовних вимог заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію змін до права власності відмовити. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 , від імені якої діє представник Самодурова Наталія Валеріївна, про закриття провадження у справі, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник Самодурова Наталія Валеріївна, задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2024 року скасувати в частині позовних вимог заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію змін до права власності та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію змін до права власності відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов