ПОСТАНОВА

іменем України

23 грудня 2025 року м. Кропивницький

справа № 397/1337/24

провадження № 22-ц/4809/1623/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Мурашка С.І.

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Виконавчий комітет Козятинської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кузьмінський Юрій Володимирович, на заочне рішенняОлександрівського районного суду Кіровоградської області від 29 липня 2025 року у складі судді Гайдар Н.І.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Виконавчий комітет Козятинської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком та встановлення факту самостійного виховання і утримання дитини.

В обґрунтування позовної заяви посилався на те, що в період з 27.01.2001 до 2020 року він проживав у шлюбі з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 03.06.2021 шлюб між ними розірвано. У 2020 році ОСОБА_2 покинула сім`ю та пішла проживати окремо. ОСОБА_2 самоусунулася від виховання сина. З моменту окремого проживання з відповідачкою їхній син проживає разом з ним та знаходиться на його повному утриманні, він є єдиним піклувальником сина. Ці обставини підтверджуються відповідними документами, а саме довідкою від 13.09.2024 №01-17/308, виданою ОКЗ «Ліцей Козятинської міської ради Вінницької області»; довідкою від 18.09.2024 №49, виданою ОСББ «Нивадім-105»; характеристикою на директора підприємства ТОВ «АГКОД» ОСОБА_1 ; довідкою, виданою ОСОБА_1 ТОВ «АГКОД» про його середню заробітну плату; актом обстеження житлово-побутових умов проживання малолітнього ОСОБА_3 ; рішенням Виконавчого комітету Козятинської міської ради №261 від 28.07.2021 року; довідкою, виданою Олександрівським відділом державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10.09.2024 №113. Встановлення факту самостійного виховання та утримання позивачем дитини необхідне йому для захисту прав та інтересів дитини та його особистих прав, як батька, у тому числі переміщення разом з дитиною без нотаріальної згоди матері тощо.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд:

- визначити місце проживання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 самостійно виховує та утримує малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заочним рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кузьмінський Юрій Володимирович, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог про встановлення факту самостійного виховання і утримання дитинита ухвалити в цій частині нове про задоволення його позову.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України перегляду та перевірці апеляційним судом не підлягає.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні адвокат Кузьмінський Ю.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив її задовольнити. Виконавчий комітет Козятинської міської ради направив заяву про розгляд справи без участі свого представника (т.2 а.с.13). Відповідачка у судове засідання апеляційного суду не з`явилася. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справи у відсутності відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.193).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 червня 2021 року по цивільній справі № 133/455/21 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (т.1 а.с.192).

Відповідно до довідки ОКЗ «Ліцей Козятинської міської ради Вінницької області» від 13 вересня 2024 року №01-17/308 ОСОБА_3 навчається у 8а класі. Мати, ОСОБА_2 , навчанням сина не цікавиться, за час навчання учня в ліцеї батьківські збори не відвідувала. Батько, ОСОБА_1 , бере активну участь у навчанні і вихованні сина, постійно контактує з педагогами, відвідує батьківські збори, є учасником класних та загальношкільних заходів (т.1 а.с. 180).

Як свідчить довідка ОСББ «Нивадім-105» від 18 вересня 2024 року №49 ОСОБА_1 фактично проживає з 2021 року по теперішній час по АДРЕСА_1 разом із своїм сином - ОСОБА_3 на підставі доручення, виданого його матір`ю ОСОБА_4 (власницею квартири). Позивач цікавиться організаційними та технічними питаннями ОСББ будинку та бере участь в зборах. Його син - ОСОБА_3 регулярно відвідує внутрішньо-будинковий спортивний майданчик, їздить на велосипеді, самокаті під наглядом батька. Відповідачка за вказаною адресою не зареєстрована та не проживає, на території ОСББ відсутня з 2020 року (т.1 а.с.181).

02 жовтня 2024 року начальником служби у справах дітей Козятинської міської ради затверджено акт обстеження житлово-побутових умов проживання малолітнього ОСОБА_3 у родині батька ОСОБА_1 , відповідно до якого дитині створено належні умови для її виховання та розвитку (т.1 а.с.194-195).

Рішенням Виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області від 28 липня 2021 року №261 визначено та підтверджено реєстрацію місця проживання малолітнього ОСОБА_3 за місцем реєстрації батька - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.191).

Відповідно до довідки Олександрівського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10 вересня 2024 року №113 було відкрито виконавче провадження 08.11.2021 з виконання судового наказу №2-п/397/57/2, виданого Олександрівським районним судом Кіровоградської області 12.08.2021 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.07.2021 і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Станом на 01.09.2024 заборгованість становить 112678,00 грн (т.1 а.с.179,189).

01.08.2024 до ЄРДР внесено заяву ОСОБА_1 про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, оскільки остання злісно ухиляється від сплати аліментів на утримання їх спільного сина, кримінальне провадження №0000143, що підтверджується відповідним витягом (т.1 а.с.178).

Постановою дізнавача СД ВП №2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області від 20 вересня 2024 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 щодо встановлення місця перебування відповідачки (т.1 а.с.187 -188).

Рішенням Виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області від 01 травня 2025 року №173 затверджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Козятинської міської ради про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 (т.1 а.с.142-146).

Відмовляючи у задоволенні позову в оскаржуваній частині про встановлення факту самостійного виховання і утримання дитини суд першої інстанції виходив з того, що у разі фактичного стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини в примусовому порядку чи добровільного погашення нею заборгованості в майбутньому, перестане існувати факт самостійного утримання дитини позивачем, який існує на сьогодні, а тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

З висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви погоджується і апеляційний суд, проте до такого висновку місцевий суд прийшов з частково помилкових мотивів, враховуючи таке.

Так, звертаючись до суду ОСОБА_1 просив встановити факт самостійного виховання та утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Тому, заявлені вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За нормою частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини, як вид суспільних відносин, складаються із суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Тому, до прикладу, смерть батька чи матері дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Отже, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, в силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само, як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

З наведеного випливає, що встановлення факту самостійного виховання дитини можливе в ході вирішення питання про позбавлення одного з батьків батьківських прав та встановлення обставин невиконання одним із батьків батьківських обов`язків.

Тобто, за змістом наведених норм чинного законодавства з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Таким чином, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, в силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється, тобто вона може бути позбавлена батьківських прав щодо дитини на підставі пункту 2 частини 1 статті 164 СК України.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом, як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №201/5972/22 від 11 вересня 2024 року.

Разом з тим, згідно зі ст.318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Метою встановлення факту самостійного виховання і утримання дитини заявник визначив захист прав та інтересів дитини та прав як батька, у тому числі переміщення разом з дитиною без нотаріальної згоди матері.

Суд вважає, що саме по собі встановлення судом факту виховання та утримання дитини батьком без участі матері не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаних фактів не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього.

В силу статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дітей не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей, а позивач не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання дитини мати умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації своїх батьківських прав.

Розірвання шлюбу та проживання дитини з позивачем включає в себе обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Факт проживання дитини разом з батьком та утримання ним дитини не заперечується, а потреба у додатковому встановленні такого факту судом не доведена. Крім того, утримання дитини батьком є його законним обов`язком та не потребує встановлення судом.

Батьківський обов`язок презюмується законодавством і лише під час вирішення сімейних правовідносин він може бути спростований. Тому відсутні підстави для повторення цієї правової аксіоми шляхом встановлення факту судом, адже він нічого не з`ясовуватиме та не доповнюватиме, а по відношенню до матері дітей буде встановлювати обставину ухилення від виконання батьківських обов`язків.

При цьому, гіпотетичні висновки місцевого суду щодо можливого добровільного погашення нею заборгованості в майбутньому, як підстава для відмови у позові про встановлення факту самостійного виховання, колегія суддів вважає недоречними та такими, що підлягають зміні шляхом виключення з мотивувальної частини рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови. В частині, що оскаржується, рішення суду необхідно змінити.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кузьмінський Юрій Володимирович, задовольнити частково.

Заочне рішенняОлександрівського районного суду Кіровоградської області від 29 липня 2025 року в частині, що оскаржується, змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині, що оскаржується, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2025 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді Л.М. Дьомич

С.І. Мурашко