ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/6992/25

Провадження № 22-ц/820/2542/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 жовтня 2025 року (суддя Козак О. В., повне судове рішення складено 07 жовтня 2025 року) та на додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2025 року (повне судове рішення складено 28 жовтня 2025 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У березні 2025 року ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначало, що 16 жовтня 2019 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 в електронній формі був укладений договір позики № 2333946, за умовами якого відповідачці надано кредит у розмірі 5000 грн на поточний картковий рахунок НОМЕР_1 , вказаний нею при оформленні договору, на строк 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. Зобов`язання за договором ОСОБА_1 не виконала.

10 березня 2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «Сіроко Фінанс» був укладений договір факторингу № 002-100320, а в подальшому 22 червня 2021 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» і ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» договір факторингу № 20210622/1, відповідно до умов яких відбулося відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 2333946 від 16 жовтня 2019 року.

У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором позики станом на 10 березня 2025 року заборгованість складає 19379,63 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 5000 грн; заборгованість за процентами - 2400 грн; заборгованість за простроченими процентами - 2500 грн; заборгованість за простроченими процентами, нарахована новим кредитором з 22.06.2021 по 21.08.2021 за 60 календарних днів - 8100 грн; інфляційні втрати - 1379,63 грн за період з 16.11.2019 по 23.02.2022.

Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 жовтня 2025 року в позові відмовлено.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2025 року задоволено заяву представника відповідачки ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення та стягнуто з ТОВ «Артеміда-Ф» на користь ОСОБА_1 6000 грн витрат на правничу допомогу.

ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», не погоджуючись з рішенням і додатковим рішенням суду, в апеляційній скарзі просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на незаконність судових рішень. Суд не врахував позиції, викладені у постановах Верховного Суду в аналогічних справах. Відсутність документів про передачу новому кредитору права вимоги не може свідчити про відсутність передачі права вимоги взагалі. ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» не володіє первинними бухгалтерськими документами, оскільки не є банком, а перерахування коштів здійснювалось з використанням оператора послуг платіжної системи. Матеріали справи не містять доказів на спростування презумпції правомірності договору позики. Вважає, що наявність заборгованості за договором позики та перехід права вимоги до відповідачки підтверджені належними доказами. Представник відповідачки на підтвердження витрат на правничу допомогу не надала належний касовий документ, котрий би підтверджував переказ коштів в розмірі 6000 грн з рахунку ОСОБА_1 на рахунок адвоката, а долучений документ сформований одноосібно адвокатом. Витрати на правничу допомогу неспівмірні з виконаною роботою та не відповідають критерію розумності, дійсності. Час, витрачений адвокатом на підготовку відзиву, є невиправданим з урахуванням складності справи.

У відзиві представник відповідачки Глушко З. В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін та стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 1800 грн витрат на правничу допомогу в апеляційному суді.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що 16 жовтня 2019 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 в електронній формі був укладений договір позики № 2333946, який підписано відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором аО1G7XIU3B.

Згідно з пунктом 2. договору позики сума позики складає 5000 грн, строк позики 30 днів, з кінцевим терміном погашення не пізніше 15.11.2019, розмір акційних процентів у день за користування коштами кредиту 1,44%, базова процентна ставка/день 1,60% (фіксований%), розмір процентів на прострочену позику у день 2,70%.

Пунктом 3. вказаного договору визначено, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики та у випадку дострокового її повернення підлягають відповідному перерахунку.

10 березня 2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «Сіроко Фінанс» був укладений договір факторингу № 002-100320, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується відступити ТОВ «Сіроко Фінанс» права грошових вимог до Боржників, які виникли у нього на підставі цивільно-правових угод з боржниками, в розмірі дійсної заборгованості, права грошових вимог, що відступається клієнтом факторові, їх кількість, сума і деталізація, визначаються відповідним реєстром.

Згідно з пунктом 4.3. договору факторингу № 002-100320 від 10 березня 2020 року на виконання умов цього Договору, переуступлені за Реєстром права грошових вимог переходять до Фактора з моменту підписання сторонами Акта прийняття-передавання відповідного Реєстру прав грошових вимог, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх зобов`язань (за винятком майбутньої вимоги, яка вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до Боржника).

22 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» і ТОВ «Сіроко Фінанс» був укладений договір факторингу № 20210622/1, за умовами якого ТОВ «Сіроко Фінанс» відступає ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» за плату належні йому права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до пункту 2.1.3. договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором позики станом на 10 березня 2025 року за розрахунком позивача заборгованість ОСОБА_1 складає 19379,63 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 5000 грн; заборгованість за процентам - 2400 грн; заборгованість за простроченими процентами - 2500 грн; заборгованість за простроченими процентами, нарахована новим кредитором з 22.06.2021 по 21.08.2021 за 60 календарних днів - 8100 грн; інфляційні втрати - 1379,63 грн за період з 16.11.2019 по 23.02.2022.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмову в позові суд мотивував недоведеністю обставин переходу права вимоги до позивача за договором позики № 2333946 від 16.10.2019, укладеним з ОСОБА_1 .

Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу з таких підстав.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`яязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 207 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин 3, 5, 6, 7 і 12 статті 11 Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями статті 12 Закону у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України).

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частинами 1 і 3 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором (частина 1 статті 1077 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За загальними правилами доказування, визначеними статями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом позовних вимог право вимоги до відповідачки переходило двічі від первісного кредитора ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Сіроко Фінанс» (договір факторингу № 002-100320 від 10.03.2020) та від ТОВ «Сіроко Фінанс» до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» (договір факторингу № 20210622/1 від 22.06.2021).

На підтвердження обставин передачі прав вимоги від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Сіроко Фінанс» за договором позики № 2333946 від 16.10.2019 року, де боржником є ОСОБА_1 , позивач надав витяг з реєстру прав № 002-100320 від 10.03.2020, сформований 22.06.2021, в якому немає боржника ОСОБА_1 (а.с. 24-28).

Акт прийняття-передавання відповідного Реєстру прав грошових вимог не надано. В той же час за умовами договору право вимоги переходить з моменту підписання сторонами акта прийняття-передавання відповідного Реєстру прав грошових вимог (пункт 4.3. договору факторингу № 002-100320 від 10.03.2020).

Представник позивача подавав до суду витяг з акту прийняття-передавання реєстру № 002-100320 від 10.03.2020, який підписаний лише фактором ТОВ «Сіроко Фінанс», а реквізити ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» і підпис клієнта за договором факторингу відсутні у витягу з акта.

Вказаний письмовий доказ було подано до суду першої інстанції без дотримання вимог частин 4, 8 статті 83 ЦПК України, у зв`язку з чим, суд правомірно не прийняв його до розгляду.

Крім того, витяг з реєстру прав вимог № 20210622/1 до Договору факторингу № 20210622/1 від 22.06.2021, укладеного між ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» і ТОВ «Сіроко Фінанс», також не містить реквізитів ТОВ «Сіроко Фінанс» і підпису клієнта за договором факторингу.

За умовами договору факторингу № 20210622/1 від 22.06.2021 перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог (пункт 2.1.3.).

З урахуванням наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» обставин переходу права вимоги до позивача за договором позики № 2333946 від 16.10.2019 до боржника ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги правильний висновок суду не спростовують, зводяться фактично до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.

При цьому суд апеляційної інстанції не приймає до розгляду додані ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до апеляційної скарги витяг з акта приймання-передання від 22 червня 2021 року, витяг з реєстру прав вимоги № 002-100320 від 10 березня 2020 року, реєстр прав вимоги № 20231130/1 від 30 листопада 2023 року, оскільки відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таких доказів позивач не надав.

Питання розподілу судових витрат вирішено судом першої інстанції згідно з вимогами статті 141 ЦПК України, а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги пронеправомірність покладення на ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» обов`язку відшкодувати відповідачці витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач не довів неспівмірність витрат ОСОБА_1 на правничу допомогув сумі 6000 грн, надану адвокатом Глушко З. В.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що представник Волос В. М. не надала належних документів на підтвердження оплати витрат на правничу допомогу є безпідставними, оскільки законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом гонорару, а також не встановлено форму такого документа.

Адвокат може видати клієнту складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Тому, керуючись критеріями обґрунтованості, пропорційності, розумності та співмірності, дослідивши надані адвокатом Глушко З. В. докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, надану відповідачці, встановивши фактичний обсяг наданих адвокатом послуг та враховуючи відмову в задоволені позову, суд обґрунтовано стягнув з ТОВ «Артеміда-Ф» на користь ОСОБА_1 6000 грн витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.

Рішення та додаткове рішення суду першої інстанції ухвалені відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для їх скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просила стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 1800 грн.

На підтвердження понесених витрат надала ордер серії ВІ № 1314801 від 04.11.2025 Додаткову угоду № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги від 03.04.2025, в якому зазначено фіксовану суму 1800 грн за надання правової допомоги, розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу, акт виконаних робіт від 23.11.2025, квитанція на суму 1800 грн від 23.11.2025.

Згідно з частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

На підставі частин 1-6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов?язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач не просив зменшити витрати на професійну правничу допомогу в апеляційному суді.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (пункт 2 частини 2 статті 141 ЦПК України).

З урахуванням складності справи, обґрунтованості витрат, критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру колегія суддів вважає, що витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу при розгляді справи в апеляційному суді підлягають стягненню з ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» у розмірі 1800 грн.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 жовтня 2025 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (місцезнаходження вулиця Степана Бандери, 87, офіс. 54, місто Львів, ІК ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в апеляційному суді в сумі 1800 (одна тисяча вісімсот грн).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта