Номер провадження 2-др/754/150/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 грудня 2025 року Деснянський районний суд м. Києва у складі судді Саламон О.Б., секретаря судового засідання Рябенка В.О., розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Сікачова Сергія Юрійовича про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Сікачов С.Ю. звернувся до суду з кдопотанням про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, а саме просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу в загальному розмірі 60 492,23 грн. (з урахуванням понесених витрат за клопотанням від 15.07.2025 - 37 859, 71 грн. та клопотання від 30.11.2025 - 22 632, 52 грн.).

Суд звертає увагу на те, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 грудня 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Сікачова С.Ю., подану 30.11.2025 що стосуться вимог розподілу судових витрат, понесених після 15 липня 2025 року на суму 22 632 грн. 52 коп., - залишено без розгляду, у зв`язку з пропущенням процесуального строку, передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Вимоги обґрунтовано тим, що у провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, при цьому рішенням Деснянського районного суду м. Києва у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, тому вважають за необхідне покласти на неї понесені витрати відповідачем. Ще 15 липня 2025 року стороною відповідача по справі було подано клопотання, відповідно до якого було долучено докази понесених стороною відповідача судових витрат по справі і було заявлено клопотання прийняти їх до уваги при розподілі судових витрат у випадку повного або часткового незадоволення позовних вимог. Станом на час винесення повного тексту рішення по справі стороною відповідача було подано (разом з клопотанням від 15 липня 2025 р.) підтвердження понесених судових витрат на суму 37 859, 71 грн.

Позивач ОСОБА_2 надала письмові заперечення, у відповідності до яких зазначила щодо невиконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, що наслідком є пропущення строку подачі клопотання про стягнення витрат на правову допомогу. Просить залишити без розгляду заяву від 30.11.2025 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі, як таку, до якої докази витрат подано після спливу строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Відповідно також просить визнати недопустимими як докази оплати за договором платежі, здійснені на особисті карткові рахунки фізичних осіб (зокрема на користь Сікачова С.Ю. та ОСОБА_4 ), у зв`язку з відсутністю у договорі належної та однозначної умови про сплату винагороди третім особам замість Адвокатського обєднання та відсутністю додаткових угод чи доручень, що уповноважують таких осіб отримувати кошти клієнта за цим договором; відмовити у відшкодуванні витрат на «підготовку заяви про додаткове рішення» та у стягненні «гонорару успіху» як неспівмірних та необґрунтованих; зменшити заявлену суму витрат до 0,00 грн. як таку, що не відповідає вимогам належності, допустимості та співмірності доказів.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 листопада 2025 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - відмовлено.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Питання про компенсацію судових витрат суд вирішує без виклику учасників справи.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

До того ж, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати адвоката, пов`язані з наданням правової допомоги, якщо сторона відповідача їх має на увазі, повинні бути підтверджені відповідними доказами понесення таких витрат (квитанції, чеки чи інші первинні фінансові документи).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Суд при ухваленні додаткового рішення враховує правову позицію, висловлену у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладених у постанові від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 слідує, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку аюо інший юанківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої палати у справі № 755/9215/15ц. Суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Також в питанні надання доказів правомірності надання правової допомоги, варта уваги позиція Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтам тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у звязку з недоведеністю їх наявності.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Згідно зі ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат. У рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).

Таким чином зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату «гонорару успіху» не є обов`язковими для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат та покладення таких витрат на іншу сторону справи, оскільки в такому випадку суд, застосовуючи відповідні положення процесуального законодавства, зокрема ч.ч. 4-5 ст. 137 ЦПК України може оцінювати необхідність, розумність та інші критерії співмірності цих витрат.

Суд повинен оцінювати як витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, так і оцінювати їх необхідність.

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення «гонорару успіху» у даному спорі є розумність заявлених витрат, тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим.

Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат, а стягнення заявленої суми має співвідноситися із виконаною роботою щодо представництва інтересів у суді.

Аналогічний висновок викладений у поставі Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 127/9918/14-ц.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19)).

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві відповідачем зазначалося щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які відповідач поніс - 10 000 грн. та які очікує понести, а саме кількість судових засідань, вартість якого 2 500 грн., гонорар успішності - 12 000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача на підтвердження понесених витрат на правову допомогу було надано суду копію договору про надання правової допомоги № 11-09/24 від 11.09.2024, укладеного між Адвокатським об`єднанням «ЛЕКС ФОРС» та ОСОБА_1 , а також надано квитанції, платіжні інструкції щодо оплати фізичній, а не юридичній особі - Адвокатському об`єднанню «ЛЕКС ФОРС», з якою укладено договір.

Згідно зі ст.4 Закону адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту (ст.15 Закону про адвокатуру).

Державна реєстрація адвокатського об`єднання здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» з урахуванням особливостей, передбачених Законом про адвокатуру.

Адвокатське об`єднання має самостійний баланс, може відкривати рахунки у банках, мати печатку, штампи і бланки із своїм найменуванням. Про створення, реорганізацію або ліквідацію адвокатського об`єднання, зміну складу його учасників адвокатське об`єднання протягом трьох днів з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців письмово повідомляє відповідну раду адвокатів регіону.

Крім того, представником не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як того вимагає ч. 3 ст. 137 ЦПК України.

Даний факт позбавляє суд можливості визначення розміру витрат, їх співмірність зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторін, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, як того вимагає частина 4 ст. 137 ЦПК України.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 20 липня 2021 року у справі № 922/2604/20 відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим про що, зокрема, зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України».

Виходячи з вищевказаного та оцінюючи в скупності надані документи, суд звертає увагу на той факт, що Договір № 11-09/24 укладений із Адвокатським об`єднанням «ЛЕКС ФОРС».

Кредитором за цим договором є саме Адвокатське Об`єднання. (далі по тексту - АО)

Надані квитанції, платіжні інструкції свідчать про множинні перекази на особисті карткові рахунки фізичних осіб: « Сікачов Сергій Юрійович », « ОСОБА_4 ». Договір не містить належно сформульованої умови, яка прямо уповноважує клієнта сплачувати винагороду третім особам (окремим адвокатам) замість АО, а також не містить окремих додатків чи доручень про відступлення права вимоги чи інкасо на користь таких осіб.

Посилання на внутрішні повноваження АО залучати адвокатів (п. 3.3.1 договору) не створює для клієнта права змінювати одержувача платежу.

Таким чином, перекази на приватні картки не доводять виконання договірного обов`язку щодо оплати послуг саме за договором з АО та не підтверджують належним чином, що витрати «сплачені або підлягають сплаті» за цим договором у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Такі перекази не підтверджують виконання грошового зобов`язання належному кредитору (згідно ст. ст. 526-528 ЦКУ) та не є допустимими доказами витрат за договором з АО (ст. 76-78 ЦПК України).

Перекази «від фізичної особи фізичній особі» не доводять оплати за договором з АО і не підтверджують, що витрати «сплачені або підлягають сплаті» саме за цим договором (п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Такі суми не підлягають відшкодуванню.

Поданий «Акт» формально перераховує позиції, проте не містить повноцінної розшифровки часу по кожній дії, дублює оплати участі в засіданнях без підтвердження фактичної тривалості участі, містить роботи, що вже враховані іншими позиціями, а також не відділяє час, витрачений на процесуальні дії, що відповідно суперечить вимогам ч. 3 ст. 137 ЦПК України.

За ч.ч. 4-6 ст. 137 і ч.ч. 3-5 ст. 141 ЦПК України непропорційні, непов`язані або непідтверджені витрати зменшуються або не відшкодовуються.

«Гонорар успіху» заявлений у фіксованому розмірі 12 000 грн., однак підлягає оцінці за критеріями співмірності ч. 4 ст. 137 ЦПК України (складність, обсяг робіт, значення справи, час), із чого відповідач не подала переконливого детального обґрунтування.

Витрати на «підготовку заяви про додаткове рішення» (включені у рахунки № 03 від 28.11.2025) є похідними від процедури, яка використовується для обходу процесуального строку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Такі витрати непов`язані з розглядом спору по суті (ч. 3 ст. 141 ЦПК України) і не можуть бути покладені на іншу сторону.

Неспівмірність заявленої суми (ч. 4 ст. 137, ч.ч.. 3-5 ст. 141 ЦПК України).

Заявлена сума істотно перевищує орієнтовний розрахунок, наведений у відзиві, без доведення неможливості передбачити такі витрати на час подання попереднього розрахунку (ч. 4 ст. 141 ЦПКУкраїни), що саме по собі є підставою для відмови у відшкодуванні перевищення.

За ч. 3 ст. 137 ЦПК України стороною у справі має бути поданий обов`язковий детальний опис робіт та витрат.

Натомість надано загальні «години» та шаблонні формулювання без розшифрування по датах, часу, конкретних діях, а також дублювання: окремо «участь у засіданні», окремо - в акті знову «участь у засіданнях».

За ч. 4-6 ст. 137, ч. 3-5 ст. 141 ЦПК України суд зменшує або відмовляє, якщо витрати не пов`язані із справою, непідтверджені або непропорційні.

Додатково у розрахунках наявні арифметичні та змістові розбіжності:

- у рахунку № 03 заявлено «відшкодування судового збору за копії відеозаписів 189,68 грн.», тоді як надано дві квитанції по 90,84 (разом 181,68), різниця 8,00 грн. - без доказів;

- «Оплата підготовки заяви про додаткове рішення» (2 год ? 1 500) - витрата, спрямована на саме стягнення витрат, а не на розгляд первісного позову підлягає виключенню;

- «Гонорар успіху» 12 000 грн. - заявлений як фіксований бонус за результатом; без доказу реальності та необхідності та з огляду на пропорційність - не підлягає відшкодуванню у заявленому розмірі.

Таким чином, подані платіжні документи є неналежними та недопустимими доказами «реальних витрат на правничу допомогу» за договором з АО.

Такі суми не підлягають відшкодуванню.

Щодо не релевантних додатків. (фото/відео про тварин).

До заяви від 30.11.2025 долучено фотографії тварин та відеозаписи з коментарями ветеринарних лікарів щодо стану собак, що не мають жодного зв`язку з предметом розгляду питання про розподіл судових витрат у цій цивільній справі.

Такі матеріали не підтверджують ані факт, ані розмір витрат, ані їх причинний зв`язок із розглядом справи, не належать до доказів, які ч. 8 ст. 141 ЦПК України прямо вимагає для встановлення розміру витрат (договори, рахунки, платіжні документи тощо), і не відповідають критеріям належності, допустимості та достатності доказів (ст. ст. 76, 77, 78, 80 ЦПК України).

Щодо витрат на поштові відправлення, друк та інші паперові витрати.

Заявлені відповідачкою поштові й поліграфічні витрати не підлягають компенсації, оскільки вони не є необхідними та розумними у розумінні ч. 3 ст. 141 ЦПК України і виникли виключно внаслідок добровільного вибору сторони користуватися дорожчим каналом комунікації замість безоплатних електронних засобів.

На час розгляду справи функціонує ЄСІТС («Електронний суд»), а учасники справи та їхні представники зобов`язані мати офіційну електронну адресу і користуватися електронним кабінетом; належне вручення процесуальних документів через ЄСІТС визнається законом.

Відповідач не довела ані неможливості електронного обміну, ані того, що суд покладав на нього обов`язок надсилати паперові копії поштою позивачу.

Навпаки, надані квитанції підтверджують дублювання подань, уже здійснених через електронні сервіси, і є наслідком суто тактичного вибору представника відповідача.

За таких обставин ці витрати: не пов`язані безпосередньо з розглядом справи; є непропорційними до предмета спору; не відповідають критеріям необхідності й ощадливості процесу (ч. 3 ст. 141, у системному зв`язку з ст. 133, 134 ЦПК України).

Щодо посилань відповідачки на «волонтерство» та наміри перерахувати присуджені кошти на допомогу тваринам.

Такі твердження не стосуються предмета доказування при вирішенні питання про розподіл судових витрат і є юридично нерелевантними.

Відповідно до ст. 76-78 ЦПК України належними визнаються лише ті докази та відомості, що підтверджують обставини, які входять до предмета доказування.

Критерії, встановлені ч. 3 ст. 141 ЦПК України (пов`язаність витрат із розглядом справи, їх обґрунтованість і пропорційність), оцінюють реальні та необхідні витрати сторони, а не моральні мотиви або подальше призначення можливих до стягнення сум.

Слушні доводи сторони позивача про те, що обіцянка перерахувати кошти «на тварин» не доводить ані необхідності, ані розумності, ані пропорційності витрат, не змінює їх приватно-правової природи та не може трансформувати приватний спір на предмет «публічного інтересу» у розумінні п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України. Апеляції до жалю та співчуття є процесуально недопустимими прийомами, спрямованими на емоційний тиск на суд і свідчать про зловживання процесуальними правами.

Суд відхиляє такі посилання як нерелевантні, не бере їх до уваги при вирішенні питання про судові витрати та розглядає виключно належні докази необхідності, реальності й співмірності витрат, подані з дотриманням вимог ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5 - адвоката Сікачова С.Ю. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат (за клопотанням від 15.07.2025) по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування матеріальної та моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 270 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Сікачова Сергія Юрійовича про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 25.12.2025

Суддя Деснянського районного суду м. Києва О.Б. Саламон