Справа № 517/1091/25
Провадження № 2/517/411/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року с-ще Захарівка

Захарівський районний суд Одеської області в складі

головуючого судді Меєчка О.М.,

за участю секретаря судового засідання Хасанової С.Т.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки - адвоката Кулік М.М.,

представника відповідача Захарівської

селищної ради Кожухар А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Захарівка цивільну справу за позовом представника позивачки - адвоката Кулік Марини Миколаївни, поданим в інтересах ОСОБА_1 до Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно

установив:

23 жовтня 2025 року представник позивачки - адвокат Кулік М.М. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги представник позивачки обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Затишшя Захарівського району Одеської області, померла мати позивачки ОСОБА_2 . Після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: на право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності КСП «Росія» (с. Росіянівка Фрунзівського району Одеської області), розміром 5,6 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Спадкодавець за життя заповіт не залишала, а позивачка є спадкоємцем за законом першої черги, як її донька.

Оскільки, ОСОБА_2 почала часто хворіти та потребувала постійного стороннього догляду, тому стала проживати без реєстрації до дня своєї смерті разом із донькою (позивачкою) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вони почали вести спільне домашнє господарство, разом несли витрати на купівлю речей, на ремонт, обслуговування будинку, тобто у них був спільний бюджет, вони разом купували продукти харчування, засоби гігієни, одяг тощо. Дотримувались взаємних прав та обов`язків, підтримували відносини як сім`я. Після смерті матері ОСОБА_1 провела її поховання.

Отже, на час відкриття спадщини позивачка постійно проживала із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , про відмову від спадщини не заявляла, заяву про прийняття спадщини нотаріусу не подавала, оскільки вважала, що прийняла спадщину після смерті останньої.

27 травня 2025 року бажаючи оформити право власності на майно померлої матері ОСОБА_2 позивачка звернулась до державного нотаріуса Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області, але нотаріус Романова І.С. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що серед поданих документів відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), що належить ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, серед поданих документів відсутній документ, що підтверджує прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 .

За таких обставин позивачка вимушена звернутись до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання за нею права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, так як оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі у неї немає можливості.

Отож представник позивачки просить суд ухвалити рішення, яким: встановити факт постійного проживання позивачки ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини та визнати за нею, в порядку спадкування за законом після матері, право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» розміром 5,6 в умовних кадастрових гектарах та була посвідчена сертифікатом серії ОД № 0196569 від 10 вересня 1996 року.

Ухвалою Захарівського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі та вирішено питання про витребування доказів (а.с. 34-35).

Ухвалою Захарівського районного суду Одеської області від 20 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду (а.с 49).

Ухвалою Захарівського районного суду від 09 грудня 2025 року визнано обов`язковою явку в судове засідання представника відповідача Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області (а.с. 61).

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Кулік М.М. позовні вимоги підтримали повністю просили їх задовольнити. При цьому позивачка пояснила, що її мати ОСОБА_2 проживала с. Росіянівка. Оскільки, мати часто хворіла та не могла себе обходити вона в 2015 році забрала її до себе додому в с-ще ОСОБА_3 . До дня своєї смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 її мати проживала разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Кожухар А.В. у судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі. При цьому пояснила, що мати позивачки ОСОБА_2 проживала в с. Росіянівка. Оскільки, мати хворіла позивачка забрала її до себе додому в с-ще ОСОБА_3 , де вона проживала до своєї смерті.

Згідно із частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Так, судом установлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 17 липня 2017 року, в смт Затишшя Захарівського району Одеської області ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (а.с. 16).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Росія», розміром 5,6 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) та розташована на території Захарівської селищної ради Одеської області. Вказане право посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0196569 від 10 вересня 1996 року (а.с.23-25).

З матеріалів справи вбачається, що заповіт щодо свого майна ОСОБА_2 не залишала, а із спадкоємців за законом першої черги є лише позивачка ОСОБА_1 , як її донька.

Родинні відносини позивачки з померлою ОСОБА_2 підтверджені наступними документами: копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 від 29 березня 1988 року, відповідно до якого вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Росіянівка Фрунзівського району Одеської області від батька ОСОБА_5 та матері ОСОБА_2 (а.с. 17), копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 09 серпня 1997 року згідно якої вбачається, що 09 серпня 1997 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » (а.с. 18).

Відповідно до пункту 12 частини 1 постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів» від 19 травня 2016 року № 1377-VIII, в Одеській області смт Фрунзівка і Фрунзівський район Одеської області перейменовані в смт Захарівка і Захарівський район.

Згідно із пунктом 15 частини 1 і пунктом 15 частини 3 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, утворено в Одеській області Роздільнянський район (з адміністративним центром у місті Роздільна) у складі територій, зокрема, Затишанської селищної, Захарівської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України, а також ліквідовано, зокрема, і Захарівський район.

27 травня 2025 року бажаючи оформити право на спадщину спадкодавця ОСОБА_2 - ОСОБА_1 звернулась до Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області.

Листом державного нотаріуса Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області Романової І.С. № 287/01-16 від 27 травня 2025 року ОСОБА_1 повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що серед поданих документів відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), що належить ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, серед поданих документів відсутній документ, що підтверджує прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 (а.с. 19).

З довідки Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області № 567 від 28 лютого 2025 року вбачається, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживала без реєстрації до дня своєї смерті за адресою: АДРЕСА_1 . У житловому будинку на день смерті ОСОБА_2 були зареєстровані: дочка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 22).

З акту про фактичне проживання особи від 16 вересня 2025 року, складеного і підписаного депутатом Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Єміленко Н.В. з участю жителів (сусідів) с-ща Затишшя ОСОБА_10 і ОСОБА_11 вбачається, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала без реєстрації до дня своєї смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , в будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У даному будинку, крім ОСОБА_2 , станом на день її смерті були зареєстровані та проживали (до цього часу зареєстровані та проживають) дочка - ОСОБА_1 , та ОСОБА_9 (а.с. 21).

За інформацією Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області № 585/01-16 від 05 листопада 2025 року, за наявними паперовими носіями інформації нотаріальної контори стосовно ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 : заповіт щодо свого майна спадкодавець не залишала, спадкоємці із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї не зверталися, свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с. 43).

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно із статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно із статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до пунктів 3.21, 3,22 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

За визначенням частини 2 і 4 статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Отже, ураховуючи наведене, суд вважає, що сукупність досліджених судом вище доказів, підтверджує факт постійного проживання позивачки ОСОБА_1 разом із своєю матір`ю ОСОБА_2 до дня її смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчать фактичні обставини зазначені у довідці Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області та акті депутата вказаної ради.

З огляду на викладене, позовна заява представника позивачки - адвоката Кулік М.М. в частині про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягає задоволенню.

Відповідно до інформаційного листа № 949/340-25 від 16 квітня 2025 року наданого відділом № 7 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, а також доданої до нього копії витягу з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельні частки (паї) КСП «Росія» вбачається, що відповідно до даної Книги, сертифікат серії ОД № 0196569 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності КСП «Росія» у розмірі 5,6 умовних кадастрових гектарах на території Росіянівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 за № 569 від 10 вересня 1996 року на підставі розпорядження Фрунзівської районної державної адміністрації № 325/96 від 19 серпня 1996 року. (а.с. 23, 24-25).

Водночас державним нотаріусом позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, з підстав відсутності оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с.19).

Положеннями пунктів 4.12. і 4.14. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» не передбачена можливість видачі дубліката при втраті сертифіката.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено судам, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X «Перехідні положення» ЗК України).

Згідно із статтею 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Зазначене положення також закріплено в статтях 81 та 131 ЗК України, пункті 22-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно яких громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно із статтями 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За статтею 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Встановивши вказані обставини та ураховуючи, що позивачка є спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_2 , суд дійшов до висновку, що у іншому порядку, окрім судового, позивачка не має можливості встановити своє право на спадщину, яке у неї виникло у зв`язку із смертю матері, а відтак позов в цій частинні є законним і обґрунтованим та таким, що також підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 29, 392, 1216, 1217, 1218, 1221, 1223, 1261, 1268, 1270 ЦК України, статтею 3 СК України, статтями 125, 125 ЗК України, статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов представника позивачки - адвоката Кулік Марини Миколаївни, поданий в інтересах ОСОБА_1 до Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із спадкодавцем - матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право у порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) розміром 5,6 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0196569 від 10 вересня 1996 року, виданого згідно розпорядження Фрунзівської районної державної адміністрації за № 325/96 від 19 серпня 1996 року на ім`я ОСОБА_2 .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Фрунзівський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 29 грудня 2025 року.

Відомості про сторони у справі:

позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2

відповідач - Захарівська селищна рада Роздільнянського району Одеської області, , місцезнаходження: вул. Центральна, 69, с-ще Захарівка Роздільнянського району Одеської області, 66700.

Суддя