Провадження №2/447/35/25
Справа №447/372/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

26.12.2025 Миколаївський районний суд Львівської області у складі:

головуючої судді Друзюк М.М.,

секретаря судового засідання Іськів О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_1 , про визнання права власності на спадкове майно,

за участю:

представника позивача ОСОБА_4

відповідачки ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_5

третьої особи ОСОБА_3

встановив:

Стислий виклад обставин справи.

Позивач подав до Миколаївського районного суду Львівської області позов до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що матері позивача ОСОБА_6 на праві власності належав будинок АДРЕСА_1 , а також належна до нього присадибна ділянка. У цьому будинку разом з батьками проживав брат ОСОБА_7 , з 2005 року там проживав племінник ОСОБА_8 і позивач проживав час від часу , оскільки ОСОБА_7 систематично зловживав алкогольними напоями і батьки не хотіли залишатися з ним наодинці. Як зазначає позивач, після смерті батька ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) матір категорично відмовлялась проживати одна у будинку разом з ОСОБА_7 , оскільки він в стані сп`яніння влаштовував конфлікти, під час яких поводив себе неадекватно, тому в будинку з середини січня 2007 року почав проживати позивач, проживали брат ОСОБА_7 , племінник ОСОБА_8 , які проживали на час смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що мати ОСОБА_6 за життя склала заповіт, за яким все належне їй майно заповіла ОСОБА_7 , про що ні позивачу, ні його сестрі ОСОБА_3 відомо не було, відтак вони вважали, що спадкоємцями після смерті матері є її діти ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та позивач.

У 2022 році ОСОБА_7 мобілізувався на військову службу в Збройні Сили України і 30.06.2023 загинув на війні з росією. У січні 2024 року позивачу стало відомо, що в провадженні Миколаївського районного суду Львівської області перебувала цивільна справа №1313/787/2012 за позовом ОСОБА_7 до Миколаївської державної нотаріальної контори про продовження строку на прийняття спадщини після його матері, ОСОБА_6 .

З матеріалів справи позивач довідався, що на підставі рішення Миколаївського районного суду від 04.04.2012, ОСОБА_7 отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.11.2016 і від 06.03.2017, видані державним нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контори, яка складається з житлового будинку АДРЕСА_1 і присадибної земельної ділянки. кадастровий номер :13:002:0003, площею 0.246 для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд відповідно.

Як вказує позивач, оскільки станом на 12.11.2007 він був непрацездатним як інвалід ІІІ групи, відтак відповідно до ст.ст. 1241, 1268 ЦК України має право на спадкування обов`язкової частки спадщини після смерті матері, ОСОБА_6 , у розмірі 1/6 частини спадкового майна (1/2 від 1/13 частки, яка належала б кожному спадкоємцю ОСОБА_6 у разі спадкування за законом).

Також зазначає, що в січні 2024 року від своєї сестри, ОСОБА_3 позивач довідався про те, що спадкове майно після ОСОБА_7 має намір успадкувати його дружина ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги за законом, якій відповідно до матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_7 будуть видані свідоцтва про право на спадщину.

За таких обставин, видані ОСОБА_7 свідоцтва про право на спадщину за заповітом вважає недійсними в частині включення до них частини спадкового майна, яке належить позивачу як спадкоємцю обов`язкової частки, відтак з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.11.2016, реєстровий номер 1546, від 06.03.2017, реєстровий номер 338, від 24.03.2017, реєстровий номер 425, від 06.03.2017, реєстровий номер 340 від 12.12.2016, реєстровий номер 1842, виданих Миколаївською державною нотаріальною конторою Львівської області ОСОБА_7 ;

визнати за позивачем право власності в порядку спадкування після ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , на

1/6 частину земельної ділянки, кадастровий номер :13:002:0003, площею 0,246 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

1/6 частину земельної ділянки, кадастровий номер :13:002:0103, площею 0,1182 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

1/6 частину земельної ділянки, кадастровий номер :13:002:0129, площею 0,0305 га, яка знаходиться в с. Велика Воля Стрийського (раніше Миколаївського) району Львівської області.

на 1/6 частину права на земельну частку (пай), розміром 1,55 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Стільської сільської ради Стрийського (раніше Миколаївського) району Львівської області.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 12.02.2024 у справі відкрито провадження і призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження сторін. Задоволено клопотання позивача про витребування у Миколаївської державної нотаріальної контори Львівської області належним чином засвідчену копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідачу, Тостянецькій сільській раді Стрийського району Львівської області, визначено строк для подання відзиву, заперечень.

На адресу суду 28.02.2024 Миколаївська державна нотаріальна контора Львівської області надіслала копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (спадкова справа №190/2012), копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (спадкова справа №189/2023).

11 квітня 2025 року від представника заявника ОСОБА_9 надійшла заява, в якій просить замінити відповідача Тростянецьку сільську раду Стрийського району Львівської області належним відповідачем ОСОБА_2 , оскільки після ознайомлення з матеріалами спадкової справи після ОСОБА_7 позивач довідався, що спадкоємцем померлого ОСОБА_7 за законом є його дружина ОСОБА_2 , яка подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Ухвалою суду від 11.04.2024 замінено відповідача - Тростянецьку сільську раду Стрийського району Львівської області на належного відповідача ОСОБА_2 . Відповідачу визначено строк для подання відзиву, заперечень.

На адресу суду 30.04.2024 від ОСОБА_3 надійшла позовна заява як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, в якій просить визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.11.2016, реєстровий номер 1546, від 06.03.2017, реєстровий номер 338, виданих Миколаївською державною нотаріальною конторою Львівської області ОСОБА_7 в частині включення до спадкового майна, на яке воно видано, 1/6 частини житлового будинку та на 1/6 частини земельної ділянки кадастровий номер :13:002:0003, площею 0,246 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та на 1/6 частину земельної ділянки, кадастровий номер :13:002:0003, площею 0,246 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_1 . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що матері третьої особи ОСОБА_6 на праві власності належав будинок АДРЕСА_1 , а також належна до нього присадибна ділянка. У цьому будинку разом з батьками проживав брат ОСОБА_7 , з 2005 року там проживав син ОСОБА_8 і ОСОБА_1 проживав час від часу , оскільки ОСОБА_7 систематично зловживав алкогольними напоями і батьки не хотіли залишатися з ним наодинці. Як зазначає позивач, після смерті батька ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) матір категорично відмовлялась проживати одна у будинку разом з ОСОБА_7 , оскільки він в стані сп`яніння влаштовував конфлікти, під час яких поводив себе неадекватно, тому в будинку з середини січня 2007 року разом з мамою почав проживати брат ОСОБА_1 , проживали брат ОСОБА_7 , племінник ОСОБА_8 , які проживали на час смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що про заповіт мами, за яким все належне їй майно заповіла братові ОСОБА_7 , не було відомо, відтак вважала, що спадкоємцями після смерті матері є вона та брати ОСОБА_7 , ОСОБА_1 .

Як вказує третя особа, у 2021 році її стосунки з братом ОСОБА_7 погіршилися через неприязні відносини з його дружиною ОСОБА_2 , брат у цьому ж році повідомив, що оформив на себе одноосібне право власності, а у 2012 році звернувся до суду для продовження строку на прийняття спадщини після смерті матері, мотивуючи, що є єдиними спадкоємцем матері за заповітом та на підставі рішення Миколаївського районного суду отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.11.2016 і від 06.03.2017, видані державним нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контори. В обґрунтування позовних вимог, оскільки станом на 12.11.2007 вона була непрацездатною особою, так як з 27.06.2006 отримувала пенсію у зв`язку з втратою годувальника, відтак відповідно до ст.ст. 1241, 1268 ЦК України має право на спадкування обов`язкової частки спадщини після смерті матері, ОСОБА_6 , у розмірі 1/6 частини спадкового майна (1/2 від 1/13 частки, яка належала б кожному спадкоємцю ОСОБА_6 у разі спадкування за законом).

На адресу суду 15.05.2024 від представника відповідачки ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування покладається на те, що позивачем не було надано належним та допустимих доказів того, що на момент смерті ОСОБА_6 він проживав за адресою АДРЕСА_2 , оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав по сусідству від будинку матері. Окрім того, заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк з моменту смерті матері позивач нотаріусу також не подав, відтак позивач не прийняв спадщину після матері і втратив право на спадкування обов`язкової частки від майна спадкодавця. Доводи позивача про те, що брат ОСОБА_7 , зловживав спиртними напоями та влаштовував конфлікти та сварки з батьками, не відповідають дійсним обставинам та не підтверджуються жодними доказами. Зазначає, що ОСОБА_6 мала добрі стосунки з ОСОБА_7 , що підтверджується тим, що вона висловила свою волю та заповіла все своє майно на користь ОСОБА_7 .

Через систему «Електронний суд» 03.06.2024 від представника відповідачки ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 , в якому просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування покладається на те, що ОСОБА_3 у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після матері не подавала і на момент смерті матері разом з нею постійно не проживала, тому вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті матері.

Ухвалою суду від 25.06.2024 позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою суду від 10.12.2024 прийнято до розгляду заяву представника позивача ОСОБА_9 про зміну предмета позову.

Ухвалою суду від 10.12.2024 закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду по суті.

Через систему «Електронний суд» 03.06.2025 від представника відповідачки ОСОБА_5 надійшло клопотання про застосування строків позовної давності, відтак просить відмовити у позові ОСОБА_1 та у позові третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 у зв`язку із застосуванням строку позовної давності. В обґрунтування покладається на те, що позивач та третя особа з самостійними вимогами щодо предмета спору пропустили строк позовної давності, оскільки їм було відомо, що є інший спадкоємець, який має право претендувати на спадкове майно, а також те, що ОСОБА_7 постійно проживав в будинку матері, здійснював там ремонтні роботи та проводив комунікації. Після смерті матері минуло вже 17 років та жодна зі сторін не зверталась до нотаріуса з метою оформлення спадщини, зокрема, й позивач не звертався до нотаріуса про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на день смерті

Через систему «Електронний суд» 15.10.2025 від представника відповідачки ОСОБА_5 надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначає, що свідчення, надані свідками за сторони позивача, не заслуговують на довіру та не можуть визнаватися належними і достовірними доказами. Усі свідки, за винятком ОСОБА_10 , перебувають у близьких родинних зв`язках із позивачем, що вказує на їхню очевидну зацікавленість у результаті справи. Показання є непослідовними, суперечливими та побудованими переважно на припущеннях, суб`єктивних оцінках і домислах, відтак не можуть бути взяті до уваги як доказ фактичного проживання ОСОБА_1 у спірному будинку.

У судовому засіданні за клопотанням обох сторін були допитані свідки:

ОСОБА_11 , яка є дружиною позивача, повідомила, що проживає в АДРЕСА_3 , на момент смерті свекрухи в будинку по АДРЕСА_2 , проживали ОСОБА_12 , племінник та ОСОБА_13 , який оплачував та організовував похорон мами. Чоловік - ОСОБА_13 у 2005 році був прооперованим, у 2005-2006 році мав ІІІ групу інвалідності, не працював.

ОСОБА_14 , яка є тещою позивача, повідомила, що зять проживав з нею за адресою: АДРЕСА_3 , протягом 30 років, проте після смерті батька у 2007 році на прохання матері почав проживати разом з мамою за адресою: АДРЕСА_2 , де прожив до її смерті до листопада 2007 року. Після смерті чоловіка сваха ОСОБА_15 попросила сина ОСОБА_1 проживати з нею, бо боялася іншого сина ОСОБА_16 , який зловживав алкоголем.

ОСОБА_10 , яка була близькою сусідкою сім`ї ОСОБА_17 , які проживали за адресою: АДРЕСА_2 , з 2002 року почала проживати в АДРЕСА_4 , повідомила, що станом на січень 2007 року до смерті ОСОБА_18 , в будинку проживав ОСОБА_16 , племінник ОСОБА_19 та приходив позивач, деколи приїжджала ОСОБА_3 навідувати батьків. До смерті ОСОБА_18 в будинку часто чула крики і сварки, після його смерті ОСОБА_15 часто приходила до мами позичала гроші часто і жалілася на Ореста. Після смерті ОСОБА_18 в будинку проживали ОСОБА_12 , ОСОБА_19 - син ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , не пригадує коли разом з ОСОБА_15 почав проживати ОСОБА_13 . Після смерті ОСОБА_15 в будинку проживав ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , протягом літа до батьків приїжджала ОСОБА_3 , ОСОБА_13 приходив рідше.

ОСОБА_3 , проживає в Миколаєві, яка є сестрою позивача, повідомила, що покійний брат ОСОБА_16 був проблемним, після служби в армії у 1992 році ОСОБА_16 зловживав алкоголем. З 2003 чи 2005 року син ОСОБА_19 проживав з бабою та дідом в будинку по АДРЕСА_2 . До смерті батька в будинку проживали батьки, ОСОБА_16 і син ОСОБА_19 , свідок часто з дітьми приїжджала до батьків. У 2007 році після смерті батька на прохання мами з нею почав проживати брат ОСОБА_13 (який у 2005 році мав групу інвалідності через перенесену операцію), проживали син ОСОБА_19 , брати ОСОБА_16 . У 2015 році ОСОБА_16 був мобілізований в АТО, на 1 рік та 3 місяці. У 2019-2020 роках ОСОБА_16 повідомив, що познайомився з жінкою з Бєлгород-Дністровська, сказав, що будинок буде її сина ОСОБА_19 , а він хоче купити квартиру на березі моря, потім їхні відносини погіршилися і тоді дізналася, що він оформив право власності на будинок і земельні ділянки. У 2006 році помер чоловік ОСОБА_21 , та свідок отримувала пенсію по страті годувальника. Після смерті мами спадщину не оформила, через сильний стрес.

ОСОБА_22 , проживає у м. Миколаїв, яка є рідною тіткою ОСОБА_1 , повідомила, що ОСОБА_16 мав великі проблеми в школі, у війську , вживав алкоголь з молодого років, сестра ОСОБА_15 в будинку по АДРЕСА_2 , прописала ОСОБА_23 , щоб йому належав спадок. У січні 2007 році помер батько ОСОБА_24 і ОСОБА_16 шантажував маму , щоб вона давала гроші на алкоголь, після смерті чоловіка ОСОБА_15 попросила, щоб син ОСОБА_25 почав проживати разом з нею , і він почав проживати в цьому будинку з племінником ОСОБА_26 і братом ОСОБА_16 . Після смерті мами ОСОБА_25 незадовго повернувся проживати до своєї сім`ї, займався похороном мами. Коли приїжджала на вихідні дні в село, протягом одного-двох разів на тиждень бачила, що ОСОБА_25 ночував в мами.

ОСОБА_27 , який є троюрідним братом ОСОБА_28 , ОСОБА_25 та ОСОБА_3 , проживає в АДРЕСА_5 , повідомив, що в період між смертю батька та матері позивача в будинку по АДРЕСА_2 проживав ОСОБА_16 та його племінник ОСОБА_29 . ОСОБА_12 алкоголем не зловживав, був доброю людиною, допомагав батькам та сестрі. Бачив, що в будинок по АДРЕСА_2 деколи приходив ОСОБА_13 , проте на ночівлю не залишався.

ОСОБА_30 , яка є знайомою відповідачки, проживає в АДРЕСА_3 , її чоловік та ОСОБА_12 були знайомими. Свідок повідомила, що після смерті батька ОСОБА_18 проживав з племінником ОСОБА_19 та мамою в будинку по АДРЕСА_2 , нечасто бачила ОСОБА_3 з дітьми, яка поралася на городі. Деколи бачила , що наприкінці робочого дня ОСОБА_13 заходив до мами.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 01.11.1969, народився ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками якого є ОСОБА_24 та ОСОБА_6 (а.с.7).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 23.09.1967, народилась ОСОБА_31 ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками якої є ОСОБА_24 та ОСОБА_6 (а.с.17).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 12.07.1975, народився ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьками якого є ОСОБА_24 та ОСОБА_6 .

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 18.05.2016, ОСОБА_21 та ОСОБА_31 21.06.1986 зареєстрували шлюб, прізвище дружини після державної реєстрації « ОСОБА_32 » (а.с.18).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 02.07.2006, ОСОБА_21 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Як вбачається з довідки відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного Фонду у Львівській області від 25.03.2024, ОСОБА_3 з 27.06.2006 перебуває на обліку як пенсіонер (пенсія в разі втрати годувальника).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 09.01.2007, ОСОБА_24 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 63 роки (а.с.10).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 14.11.2007, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 65 років (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Стільською сільською радою Миколаївського району Львівської області від 12.03.2004, ОСОБА_6 є власником будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого за №2876, спадкоємцем майна ОСОБА_18 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина ОСОБА_6 . Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з грошових вкладів з відповідними процентами та компенсаційними гривневими вкладами, що знаходиться в Філії-Миколаївське відділення ощадного банку №65.. на рахунках № НОМЕР_8 , НОМЕР_9 із залишком вкладів у грошовій сумі 398 грн 69 коп, що належали померлому на підставі ощадних книжок, виданих вищевказаним відділенням банку (а.с.13).

Згідно з заповітом від 23.12.2005, ОСОБА_6 на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла сину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.16).

Відповідно до витягу №30844530 про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21.06.2012, у Миколаївській державній нотаріальній конторі зареєстрована справа 190/2012, дата заведення 21.06.2012, номер у спадковому реєстрі №52989426, спадкодавцем вказана ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.37 на звороті).

Відповідно до витягу №45603110 про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 31.10.2016, у Миколаївській державній нотаріальній конторі зареєстровано заповіт №53469846, номер в реєстрі нотаріальних дій: 99, дата посвідчення: 23.12.2005, заповідачем вказана ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.39).

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 04.04.2012 у справі №1313/787/2012 позов ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , задоволено, встановлено додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_6 (а.с.15).

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 190/2012, заведеної після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , із заявою про прийняття спадщини звернувся ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_7 син померлої.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 190/2012, заведеної після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 видано свідоцтва № НОМЕР_10 від 10.11.2016, № 1842 від 12.12.2016, № 338 від 06.03.2017, № 340 від 06.03.2017, № 425 від 24.03.2017 про право на спадщину за заповітом, яка складається з житлового будинку разом з господарським будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; права на земельну частку (пай), розміром 1,55 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Стільської сільської ради Миколаївського району Львівської області, що належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №0087546 від 17.09.1996; земельної ділянки, кадастровий номер :13:002:0003, площею 0,2460 га для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; земельної ділянки, кадастровий номер :13:002:0129, площею 0,0305 га для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; земельної ділянки площею 0,1182 га, кадастровий номер :13:002:0103, що належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №736506 від 18.07.2005.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 189/2023, заведеної після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , із заявами про прийняття спадщини звернулася 21.07.2023 ОСОБА_2 дружина померлого та ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_3 сестра померлого.

Відповідно до свідоцтва про шлюб свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_11 від 14.03.2020, ОСОБА_7 та ОСОБА_33 зареєстрували шлюб, прізвище дружини після державної реєстрації змінено « ОСОБА_2 ».

Згідно з листами Виконавчого комітету Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області від 21.07.2023, постійним та останнім місцем реєстрації ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 було АДРЕСА_2 , на день його смерті разом з ним за адресою: АДРЕСА_2 , був зареєстрований ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , заповіт від імені ОСОБА_7 у виконавчому комітеті не посвідчувався.

Листом від 12.12.2023 державний нотаріус повідомив ОСОБА_3 , що спадкоємцем першої черги згідно з ст. 1261 ЦК України є дружина померлого ОСОБА_2 , якій після спливу шести місяців з дня смерті її чоловіка ОСОБА_7 будуть видані свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відповідно до копії довідки ЛКК №1 від 29.01.2024, позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи з 2005 року (а.с.8).

Норми права, які застосував суд.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.

Таким способом може бути, зокрема визнання права (частина друга статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1222 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах -уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. (стаття 1297 ЦК України).

Статтею 1301 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини (частина третя статті 1235 ЦК України).

Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 1241 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. При з`ясуванні чи відноситься певний суб`єкт до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині слід враховувати, що непрацездатність особи повинна підтверджуватися відповідними документами. При цьому відповідна особа для віднесення її до кола суб`єктів, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини. Аналіз абзацу другого частини першої статті 1241 ЦК України дозволяє стверджувати, що зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині можливе з урахуванням (а) характеру відносин між спадкоємцями і спадкодавцем; (б) наявності інших обставин, що мають істотне значення (зокрема, ними може вважатись тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні відносини, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця, тощо). Позбавлення особи права на обов`язкову частку судом ЦК України не передбачено, хоча особа, яка має право на обов`язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК України (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 510/350/16-ц (провадження № 61-19810св18).

Непрацездатність - це соціально-фізіологічний стан людини, який визначається її об`єктивною втратою чи зменшенням природних функцій організму або зниженням кваліфікації, значним зменшенням обсягу чи припиненням трудової діяльності, у разі настання якого особа втрачає засоби до існування та потребує матеріального соціального забезпечення (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 липня 2018 року в справі № 525/216/17-ц (провадження № 61-29933 св 18).

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи (частина третя статті 75 СК України).

За змістом рішення Конституційного суду України від 11 лютого 2014 року №1-рп/2014 встановлено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 ЦК України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Стільської сільської ради Миколаївського району Львівської області від 10.05.2012, на момент смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 , її син ОСОБА_7 , 1975 року народження.

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 190/2012, заведеної після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , із заявою про прийняття спадщини звернувся ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_7 син померлої.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк з моменту смерті матері до нотаріуса не звертався, і на момент смерті матері разом із нею постійно не проживав.

Стосовно доводів сторони позивача про постійне проживання ОСОБА_1 разом з матір`ю ОСОБА_6 на момент її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд зазначає, що покази свідків зі сторони позивача не підтверджені жодними іншими матеріалам справи (довідками, актами, складеними уповноваженими особами) та суперечать показам свідків, як допитувалися в суді за клопотанням сторони відповідачки, свідки зі сторони позивача, окрім свідка ОСОБА_10 , є родичами позивача.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину , оскільки стороною позивача не доведено, що позивач до часу смерті матері постійно проживав разом з нею, а відтак має право на обов`язкову частку у спадщині, враховуючи його непрацездатність на момент смерті матері.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав про задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.

Стосовно позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, суд зазначає наступне.

В обґрунтування позову про визнання за нею права на обов`язкову частку у спадковому майні своєї матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , як повнолітньої непрацездатної доньки, третя особа, зазначає, що на день смерті матері отримувала пенсію у зв`язку з втратою годувальника, відтак посилаючись на положення п. 17 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за яким непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону, просить позов задоволити.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 , яка є донькою померлої ОСОБА_1 не була зареєстрована з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , та не зверталася у встановлений шестимісячний термін після її смерті до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 є АДРЕСА_6 .

При цьому, суд зазначає, що при розгляді цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 04.04.2012 у справі № 1313/787/2012 за позовом ОСОБА_7 до Миколаївської державної нотаріальної контори Львівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, колегія суддів закрила апеляційне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України

Судом апеляційної інстанції в ухвалі від 22.11.2022 встановлено, що «…апелянт у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті матері не подавала і на момент смерті матері разом із нею постійно не проживала. Таким чином, з урахуванням наведених вище норм ЦК України, апелянт ОСОБА_3 вважається такою, що не прийняла спадщини після смерті матері, відтак, підстав для висновку про порушення її прав оскаржуваним рішенням суду немає».

Відтак, з врахуванням наведеного , суд зазначає про відсутність підстав для задоволення позову третьої особи ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Стосовно доводів третьої особи щодо підставності та обґрунтованості позовних вимог суд зазначає, що ОСОБА_3 не визнана особою з інвалідності будь-якої групи у встановленому законом порядку, не є повнолітньою непрацездатною особою в розумінні рішення Конституційного суду України від 11.02.2014 № 1-рп/2014, не може набути права на обов`язкову частку у спадковому майні матері ОСОБА_6 на підставі ч. 1 ст. 1241 ЦК України.

Щодо заяв представника відповідачки про пропуск позовної давності суд вказує таке.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність закінчилася, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через закінчення строку позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Наведене міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі №367/6105/16-ц, від 07.11.2018 у справі №575/476/16-ц).

Таким чином, дійшовши за результатами розгляду справи висновку про недоведеність заявлених позивачем та третьою особою позовних вимог, відсутні підстави для застосування положень щодо пропуску строку позовної давності.

За результатами розгляду справи судовий збір слід покласти на позивача та третю особу, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 4, 8, 10, 76 80, 209 ЦПК України, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1 , про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування та ім`я сторін.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_12 .

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_13 .

Відповідач: ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_14 .

Суддя Друзюк М. М.