Справа № 939/2800/25
РІШЕННЯ

Іменем України

26 грудня 2025 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючого судді Стасенка Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Кригер А.В.,

за участі позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки адвоката Лисенка С.М., відповідачки ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бородянського районного суду Київської області в селищі Бородянці Бучанського району Київської області по вул. Шевченка, 3 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання,

УСТАНОВИВ :

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 є її батьками, але наразі разом вони не проживають. Матеріальну підтримку їй надає лише батько. Мати аліменти на її утримання не сплачувала, але перераховувала їй на картку кошти, отримані як ОСОБА_4 на дитину. ІНФОРМАЦІЯ_1 їй виповнилося 18 років, а з 01 вересня 2025 року вона вступила на денну форму навчання за кошти фізичних та юридичних осіб до Київського національного університету будівництва та архітектури та, оскільки самостійних доходів не має, то потребує матеріальної допомоги, бо не в змозі забезпечити самостійно свої базові потреби.

Її мати, відповідачка у справі, працює в ТОВ "Новус Україна" та має достатній дохід щоб сплачувати аліменти на її утримання на час навчання до 23 років у розмірі частини заробітку (доходу).

З урахуванням вказаних обставин просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь, аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) на період навчання, але не довше ніж до досягнення нею (позивачкою) 23 років.

23 вересня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

15 жовтня 2025 року до суду надійшло клопотання від відповідачки ОСОБА_2 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

Також 15 жовтня 2025 року до суду надійшли заперечення проти позовної заяви, в яких відповідачка зазначила, що вимога позивачки про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, не доведена належними та допустимими доказами. Позивачкою не надано доказів того, що вона (відповідачка) не надає позивачці матеріальної підтримки, і що позивачку підтримує лише батько. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 дочка проживала разом з нею у недобудованому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . З січня 2021 року по липень 2024 року дочка повністю перебувала лише на її утриманні і будь-яких позовів до свого батька ОСОБА_3 з цього приводу не подавала. Батько позивачки, маючи свою особисту квартиру, з липня 2024 року самовільно вселився в належний їй (відповідачці) житловий будинок, у зв`язку з чим вона не тільки позбулася можливості проживати разом з дочкою, але й позбулася житла, особистих речей і вимушена кожного дня дбати про те, де їй сьогодні переночувати. Хоча вона і не проживала разом з дочкою, але кожного дня спілкувалася з нею, піклувалася про неї, знала про її потреби, приймала участь у її вихованні та утриманні. Декілька разів на місяць вона робила грошові перекази зі своєї банківської картки на картку позивачки. В цілому за кожен місяць, в період з липня по грудень 2024 року (коли позивачка ще була неповнолітньою) вона перераховувала на її утримання по 4500 гривень. Незважаючи на це, батько позивачки у 2024 році звертався до суду з позовом про стягнення з неї аліментів на утримання неповнолітньої дитини, але рішенням суду його вимоги були визнані необґрунтованими і в задоволенні позову йому було відмовлено. Після досягнення дочкою повноліття вона продовжує надавати їй матеріальну підтримку в такому ж розмірі, по 4500 грн щомісяця. Отже доводи позивачки, що вона не надає матеріальну підтримку позиваці не відповідають дійсності.

Оскільки батько позивачки продовжує чинити їй перешкоди у проживанні в її власному будинку, вона вимушена весь час шукати тимчасове житло, в тому числі для оренди, нести витрати по його сплаті, вартість якої щомісяця зростає, та увесь цей час сплачує комунальні послуги за власний будинок, в якому проживає позивачка. Закон передбачає обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги за умови, що останні можуть таку допомогу надавати. З урахуванням витрат, які вона несе по сплаті комунальних послуг за власний будинок, матеріальної допомоги позивачці, оренду житла та сплату за нього комунальних послуг, у неї не залишається будь-якої вільної суми на власні потреби. Тому, з урахуванням вказаних обставин, просила в позові відмовити.

23 жовтня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзвив, в якій представник позивачки адвокат Лисенко С.М. зазначив, що обставини, наведені відповідачкою у відзиві, позивачкою не визнаються, оскільки після досягнення нею повноліття її мати не підтримувала з нею зв`язку та жодним чином не могла знати про її потреби. В червні 2025 року жодних коштів вона не переказувала і не брала участі у підготовці до її випуску зі школи, усі витрати покрили її батько та бабуся. В липні 2025 року відповідачка, дійсно, переказала їй 4000 гривень. Кошти, які їй перераховувала відповідачка, надходили лише після її численних прохань. До того ж відповідачка щомісяця отримувала по 3000 грн від держави на її (позивачки) утримання, як на дитину ВПО. Коли настав час подавати документи до закладу вищої освіти та підписувати контракт, відповідачка відмовилась поїхати з нею, тому вона поїхала туди з батьком, який підписав контракт та сплатив 20500 грн за перший семестр. Після цього вона разом з ним придбала все необхідне для навчання. Мати жодним чином не брала участі в цьому процесі не телефонувала, не цікавилася, не допомагала. Остання переписка з нею відбулася 20 серпня 2025 року. Останній раз відповідачка переказувала їй гроші 10 вересня 2025 року в сумі 3500 гривень. Твердження відповідачки, що вона не могла проживати у своєму будинку, не відповідають дійсності. Навпаки всі родичі неодноразово просили її повернутися додому до дочки, оскільки вона неодноразово, без попередження залишала дім уночі. Тоді позивачка телефонувала батькові і він приїжджав до неї (позивачки). Також не відповідають дійсності твердження відповідачки про надання їй щомісячної підтримки, оскільки з наданих нею квитанцій вбачається, що відповідачкою здійснено лише один переказ в сумі 3500 грн у вересні 2025 року. Твердження відповідачки про утримання її майна не впливають на необхідність допомагати фінансово дитині, оскільки в силу вимог закону відповідачка повинна її утримувати. Тому просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

За ухвалою судді від 27 жовтня 2025 року розгляд справи за вказаним позовом ухвалено провести в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

03 листопада 2025 року до суду надійшли заперечення ОСОБА_2 проти відповіді на відзив, в яких вона посилалась на обставини, аналогічні тим, що зазначені у її відзиві на позов.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Лисенко С.М. позов підтримали і викладене підтвердили. Як зазначила позивачка, її щомісячні базові потреби, не враховуючи вартості навчаня, яке оплачує батько, становлять, приблизно, 10000 гривень; вона навчається на денній формі, ніяких доходів не має.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що працює в ТОВ "Новус", де отримує заробітну плату у розмірі, приблизно, 20-22 тисячі гривень, але з урахуванням витрат, які вона несе на утримання власного будинку, оренду квартири та сплату за неї комунальних платежів, згодна надавати позивачці допомогу у розмірі 4-5 тисяч гривень щомісячно.

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, пояснення відповідачки, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Донецьку і її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією актового запису про народження. ( а. с. 12-13)

Відповідно до копії відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 05 вересня 2025 року, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , нараховані такі доходи: лютий 2025 року в АТ КБ "Приватбанк" 35 грн 55 коп., травень в АТ КБ "Приватбанк" 24 грн 98 коп., червень в АТ КБ "Приватбанк" 60 грн 48 коп.; назва ознаки доходу інші доходи. (а. с. 14)

З копій квитанцій вбачається, що ОСОБА_1 має зареєстровані на своє ім`я банківські картки АТ "Універсал Банк" і АТ КБ "Приватбанк", через які здійснює оплати за транзакціями за необхідні для неї речі, товари та продукти. (а. с. 15-20)

Відповідно до копії платіжної інструкції № 3877-3364-3КВ7-565Р від 24 серпня 2025 року, ОСОБА_3 здійснив оплату за навчання ОСОБА_1 , договір № ДН-16438, код платежу 25010100 у розмірі 20500 гривень. (а. с. 17)

З копії витягу з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08 вересня 2025 року № 442608746 вбачається, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 . (а. с. 27)

Відповідно до відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого та виплаченого доходу, нарахованого (перерахованого) податку, зокрема, за січень - серпень 2025 рік, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримувала дохід за основним місцем роботи ТОВ "Новус Україна", який складає 244 768 грн 75 копійок, з яких 42258 грн 38 коп. складає сума податку; також двічі ОСОБА_2 отримувала дохід від УСЗН Бучанської РДА у січні 2025 року 5000 грн і у лютому 2025 року 5000 гривень. (а. с. 48-49)

Згідно з копією договору оренди, ОСОБА_2 орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та сплачує щомісячну орендну плату у розмірі 7200 грн, а також за такі послуги: світло, вода, опалення та фонд будинку; договір продовжено до 01 грудня 2025 року. (а. с. 124-126)

З копій платіжних інструкцій вбачається, що ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_1 05 липня 2025 року перерахувала 4000 грн і 10 вересня 2025 року 3500 гривень. (а. с. 70, 71)

Відповідно до копій квитанцій за електроенергію та платіжних інструкцій, ОСОБА_2 проводила оплату за використану електроенергію КП "Пилиповичі", АДРЕСА_1 , а саме: на ім`я ОСОБА_5 вона перерахувала 19 липня 2025 року 2322 грн 73 коп., 17 серпня 2025 року 1510 грн 64 коп., 18 вересня 2025 року 1780 грн 05 коп., 14 жовтня 2025 року 1974 грн 12 копійок. (а. с. 72-78)

Згідно з копіями платіжних інструкцій, ОСОБА_2 07 липня 2025 року оплатила послуги на активну електроенергію у розмірі 749 грн 84 коп., 07 серпня 2025 року у розмірі 797 грн. 36 коп., 06 вересня 2025 року 767 грн 12 коп., 09 жовтня 2025 року у розмірі 939 грн 32 копійок. (а. с. 127-130)

Відповідно до копії платіжної інструкції від 06 червня 2025 року, ОСОБА_2 перерахувала на рахунок ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 2517 грн 59 коп. на випускний для ОСОБА_7 (а. с. 119)

Згідно з роздруківкою про надходження грошових коштів, ОСОБА_2 у вересні 2025 року отримала заробітну плату за місцем роботи у ТОВ "Новус Україна" у розмірі 16983 грн 47 коп. та 3184 грн 72 копійки. ( а. с. 67-68)

З наданої інформації з Київського Національного університету будівництва і архітектури від 30 вересня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зарахована на спеціальність В2 Дизайн, освітня програма "Інтер`єр та обладнання", на освітній рівень бакалавр на основі ПЗСО наказом від 29 серпня 2025 року № 1227/66/25, на навчання за кошти фізичних/юридичних осіб. Строк навчання за укладеним договором з 01 вересня 2025 року по 30 червня 2029 року. Вартість навчання за один навчальний рік становить 41000 гривень. Зі сторони замовника договір укладений ОСОБА_3 . (а. с. 84, 140-141, 142, 143)

Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх працездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ч.1, ч. 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого і нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Як встановлено при розгляді справи, на цей час позивачка проживає зі своїм батьком, який надає їй матеріальну допомогу, уклав контракт щодо оплати навчання позивачки.

Враховуючи обставини якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд вважає, що відповідачка, яка є працездатною особою, має постійну роботу і отримує регулярний дохід, інших утриманців не має, є спроможною надавати утримання своїй дочці, а тому, задовольняючи позов, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі частини її заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 18 вересня 2024 року і до закінчення ОСОБА_1 навчання 30 червня 2029 року, але не більше ніж до досягнення нею 23 річного віку.

Посилання відповідачки на те, що вона несе витрати на утримання свого будинку в с. Пилиповичах, оренду квартири в м. Ірпені та сплату за неї комунальних послуг, судом до уваги не приймаються, оскільки наявність таких витрат не виключає обов`язку матері утримувати свою дочку.

При цьому суд враховує, що орієнтовна сума аліментів, враховуючи розмір заробітної плати відповідачки, буде становити, приблизно, 5000 грн, що складає половину від базових потреб позивачки, і саме в такому розмірі відповідачка погодилась надавати допомогу на утримання дочки щомісячно.

Щодо вимог про стягнення з відповідачки понесених позивачкою судових витрат, суд враховує таке.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачкою надано копію додаткової угоди-витягу до договору про надання правничої допомоги № 485 від 05 вересня 2025 року (а.с. 25), копію платіжної інструкції (а.с. 26), детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених адвокатом витрат, необхідних для надання правової допомоги в суді (а.с. 28), згідно з якими витрати, понесені позивачкою на правничу допомогу, складають 10000 гривень. (а.с. 31-37, 41, 42)

Однак, з огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, суд вважає, що заявлена до стягнення з відповідачки на користь позивачки сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності, а тому, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про необхідність стягнення таких витрат у розмірі 5000 гривень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки в дохід бюджету необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211 грн 20 копійок.

Згідно зі ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. 182, 198, 199, 200 СК України, ст. 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у розмірі частини її заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 18 вересня 2025 року і до закінчення ОСОБА_1 навчання 30 червня 2029 року, але не більше ніж до досягнення нею 23 років.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід бюджету судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат на правову допомогу 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Рішення в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 29 грудня 2025 року.

Головуючий - суддяГеннадій СТАСЕНКО