Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6812/25
Номер провадження2/711/3083/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Петренка О.В.,

за участю секретарів судового засідання Подуфали О.В., Овезової Ю.В.,

представника позивача адвоката Темчишиної Л.П.,

представника відповідача АТ «Укртелеком» адвоката Горобець Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та акціонерного товариства «Укртелеком», про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

24 липня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Темчишина Людмила Петрівна, звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою, в якій просить суд усунути перешкоди позивачу в користуванні власністю, а саме частиною квартири АДРЕСА_1 , шляхом звільнення з-під арешту, накладеного постановою Придніпровського відділу ДВС ЧМУЮ від 30.09.2009 серії АА №650029 та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна запису про обтяження №8594535 від 31.03.2009. Також позивач просить суд судові витрати розділити згідно законодавства (вхідний №29798/25, а.с.1-7).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що вона є власником частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.01.1994, що видане органом приватизації Придніпровського райвиконкому.

Маючи намір продати належну частину квартири, в серпні 2024 року позивач звернулася до нотаріуса, яка повідомила, що оформлення купівлі-продажі належної їй частки квартири не можливе, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є обтяження, а саме арешт, що накладений на об`єкт нерухомості, власником якого є позивач, на підставі постанови серії АА №650029 від 30.03.2009, що винесена Придніпровським відділом ДВС Черкаського МЮУ.

З метою з`ясування підстав виникнення обтяження та стягувачів у виконавчому провадженні, позивач неодноразово направляла заяви до Другого відділу ДВС у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ).

Із отриманих листів-відповідей слідує, що в Другого відділу ДВС у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) відсутня можливість ідентифікувати в рамках якого виконавчого провадження було накладено арешт, оскільки номер постанови про арешт майна боржника від 30.09.2009 не відповідає номеру виконавчого провадження, в межах якого накладався арешт, а матеріали виконавчих проваджень знищені відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Оскільки неможливо встановити стягувачів по виконавчому провадженню і взагалі походження боргу та підстави накладення обтяження, тому позивач для з`ясування обставин та збирання доказів звернулася до Черкаської регіональної філії ДП «Національні інформаційні системи», а також до ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Згідно листа-відповіді Черкаської регіональної філії ДП «Національні інформаційні системи», накладення заборони відчуження та арешту нерухомого майна до 2013 року регулювалося положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999, дію якого скасовано наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 №1844/5. Відповідно до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України знаходиться в стані припинення.

Лист, що направлявся ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, повернувся позивачу з відміткою: адресат відсутній за казаною адресою.

У зв`язку з тим, що на даний час взагалі невідомі підстави накладення обтяження та не можливо перевірити законність його накладення та встановити коло стягувачів зацікавлених осіб, більше того відсутні будь-які незавершені виконавчі провадження, в яких боржником виступає позивач, тому наявність арешту є безпідставним та таким, що грубо порушує права та законні інтереси позивача та перешкоджає їй в реалізації своїх прав власника, передбачених ст.317 ЦК України, що є підставою звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Щодо пред`явлення позовної вимоги до АТ «Укртелеком» як відповідача, то позивач у позові зазначає про те, що це обумовлено тим, що відповідно до відповіді Придніпровського районного суду м. Черкаси №1.5/78/2025 від 30.06.2025 вказано, що відповідно до обліково-статистичних даних з 19.01.1994 до 30.03.2009, заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.11.2007 був задоволений позов прокурора Придніпровського району м. Черкаси в інтересах ВАТ «Укртелеком» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання телекомунікаційних послуг в розмірі 1182 грн.

Інших зобов`язань у позивача не було, судових справ, де відповідачем по справі була ОСОБА_1 , Придніпровським районним судом м. Черкаси не розглядалося.

Відповідно до листа АТ «Укртелеком» № 43 вих-80D920-80D940-2025 від 14.07.2025, станом на дату надання відповіді, в облікових системах товариства відсутня будь-яка інформація щодо заборгованості ОСОБА_1 по оплаті послуг зв`язку за адресою: АДРЕСА_2 .

У зв`язку з цим, позивач констатує, що наявність у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про арешт створює позивачу перешкоди у реалізації прав як власника майна, а тому такі права підлягають судовому захисту шляхом звільнення майна з-під арешту.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та акціонерного товариства «Укртелеком», про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом звільнення майна з-під арешту; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 12 год 00 хв 07 жовтня 2025 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.33-34).

12 серпня 2025 року Другим відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до суду скеровано відзив на позовну заяву, в прохальній частині якого цей учасник справи просить суд прийняти даний відзив до розгляду та не покладати на відповідача судові витрати (вхідний №32108/25, а.с.46-47).

Відзив обгрунтований тим, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за позивачем зареєстровано обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно, що накладено постановою державного виконавця Придніпровського відділу ДВС Черкаського МУЮ від 30.03.2009, серії АА № 650029. Позивач у червні 2025 року звернулася до Другого ВДВС у м. Черкаси, який є правонаступником Придніпровського ВДВС, із заявою про зняття арешту. Листом №101169 від 26.06.2025 Другий ВДВС повідомив, що не має у розпорядженні відповідного виконавчого документа чи матеріалів виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт, і, відповідно, не має повноважень для його скасування. Роз`яснено позивачу її право на звернення до суду в порядку частини 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також відповідач у відзиві зазначає, що під час перевірки автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП), встановлено, що провадження №6732183 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3467 від 05.12.2007 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Укртелеком» боргу в сумі 1182 грн, завершено 22.10.2009 на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (фактичне виконання).

Відповідно даних ЄДРВП по виконавчому провадженню постанова про арешт майна боржника не виносилась. Враховуюче вищевикладене, виконавче провадження не містить посилання на постанову серії АА № 650029 від 30.03.2009. Таким чином, встановити, у межах якого конкретно виконавчого документа та на підставі якого рішення суду чи органу влади було накладено арешт, не виявилося можливим.

03 вересня 2025 року відповідач АТ «Укртелеком» подало до суду відзив на позовну заяву, в прохальні частині якої цей учасник справи просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову (вхідний №35046/25, а.с.59-62).

Заперечення проти задоволення позову відповідач АТ «Укртелеком» обгрунтовує тим, що зі змісту листа Другого відділу ДВС у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) від 26.06.2025 вбачається, що згідно даних ЄДРВП на виконанні перебувало виконавче провадження №6782183 з примусового виконання виконавчого листа №2-3467 від 05.12.2007 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Укртелеком» заборгованості в сумі 1182,00грн, яке 22.10.2009 завершено в зв`язку з фактичним виконанням.

Відповідно до даних ЄДРВП по виконавчому провадженню постанова про арешт майна боржника не виносилась.

У зв`язку з цим, відповідач робить висновок, що зазначене спростовує припущення позивача про те, що виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт на квартиру, співвласником якої є позивач, стосується саме справи №2-3467 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Укртелеком» заборгованості.

У цьому контексті відповідач АТ «Укртелеком» у відзиві звертає увагу суду на те, що навіть сама позивач в позові стверджує про неможливість перевірити коло стягувачів, що свідчить про припущення у твердженні про накладення арешту за виконавчим документом, що стосується справи з АТ «Укртелеком».

У зв`язку з цим, відповідач АТ «Укртелеком» констатує, що позивачем було помилково зазначено АТ «Укртелеком» як відповідача.

У цьому контексті відповідач звертає увагу суду на те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Також відповідач у позові зазначає про те, що АТ «Укртелеком» не порушувало прав та інтересів позивача; в матеріалах справи відсутні докази такого порушення; АТ «Укртелеком» не може відновити порушені права та інтереси позивача; АТ «Укртелеком» не наділений правом щодо накладення арешту на майно, також не є особою, яка наклала арешт.

Підсумовуючи викладене, відповідач АТ «Укртелеком» констатує, що не може бути відповідачем по справі та не має відповідати за пред`явленим до нього позовом.

22 вересня 2025 року представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Темчишиною Л.П. подана відповідь на відзив, у прохальній частині якої цей учасник справи просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (вхідний №37409, а.с.76-77).

У мотивувальній частині відповіді на відзив представник позивача зазначає, що позивач відхиляє заперечення, викладені відповідачем АТ «Укртелеком» у відзиві на позов, та вважає, що відповідач невірно трактує норми чинного законодавства з наступних підстав.

По-перше, Другий відділ ДВС у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) у листі не зазначив будь-яких інших виконавчих проваджень, в яких процесуальний статус боржника мала б ОСОБА_1 , а лише зазначено, що номер постанови про арешт майна боржника від 30.03.2009 не відповідає номеру виконавчого провадження, в межах якого накладався арешт, а матеріали виконавчих проваджень знищено відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

По-друге, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , починаючи з 02.08.1973 і дотепер. Згідно правил підсудності цивільних справ, які визначалися ЦПК України в редакції, чинній на день накладення арешту, позови подавалися до судів першої інстанції за місцем проживання (перебування) відповідача.

У цьому контексті, представник позивача звертає увагу суду, що згідно листа Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.06.2025, у період з 19.01.1994 до 30.03.2009, на розгляді суду перебувала лише одна цивільна справа, відповідачем у якій була ОСОБА_1 за позовом прокурора Придніпровського району м. Черкаси в інтересах ВАТ «Укртелеком» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання телекомунікаційних послуг.

По-третє, постанова про накладення арешту серії АА №650029 від 30.03.2009, що винесена Придніпровським ВДВС Черкаського міського управління юстиції, на підставі якого накладено арешт, що є предметом позову, винесена в період перебування виконавчого листа №2-3467, виданого 05.12.2007 Придніпровським районним судом м. Черкаси.

Будь-якого іншого виконавчого провадження, де боржником була позивач не існувало, на даний час виконавче провадження знищено, що унеможливлює підтвердження даних АТ «Укртелеком» про не накладення арешту в межах виконавчого провадження №6732183, що є підставою вважати, що саме в зазначеному провадженні, де стягувачем виступав АТ «Укртелеком», і накладався спірний арешт.

У зв`язку з цим, представник позивача робить висновок, що АТ «Укртелеком» є належним відповідачем у даній справі.

Протокольною ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.10.2025 розгляд справи був відкладений до 14 год 30 хв 05.11.2025 у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача АТ «Укртелеком» про надання додаткового часу для ознайомлення з клопотанням представника позивача про долучення доказів (а.с.120-121).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.11.2025 заяву про зменшення позовних вимог від 03 листопада 2025 року в справі №711/6812/25, подану представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Темчишиною Людмилою Петрівною, залишено без розгляду (а.с.153-154). Протокольною ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.11.2025 розгляд справи був відкладений до 15 год 30 хв 04.12.2025 (а.с.149-152).

Судове засідання, що було призначено о 15 год 30 хв 04 грудня 2025 року, відкладене до 09 год 00 хв 24.12.2025 у зв`язку з припиненням роботи відеоконференцзв`язку в період часу з 10 год 20 хв 04.12.2025 до 11 год 00 хв 05.12.2025, про що секретарем судового засідання складена відповідна довідка, а також підтверджується актом про припинення роботи системи ВКЗ в залах судових засідань (а.с.165, 170).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Темчишина Л.П. позовні вимоги підтримала повністю з підстав, що викладені у позовній заяві, а також у відповіді на відзив. Додатково звернула увагу суду на те, що квартира, яка на праві приватної власності належить позивачу, більше 10 років перебуває під арештом, що є невиправданим втручанням у право власності на мирне володіння позивачем нерухомим майном. Просила суд усунути перешкоди позивачу в користуванні власністю, а саме частиною квартири АДРЕСА_1 , шляхом звільнення з-під арешту, накладеного постановою Придніпровського відділу ДВС ЧМУЮ від 30.09.2009 серії АА №650029 та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна запису про обтяження №8594535 від 31.03.2009.

Представник відповідача АТ «Укртелеком» адвокат Горобець Ю.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково повідомила, що матеріалами справи не підтверджується той юридичний факт, що АТ «Укртелеком» є належним відповідачем у даній цивільній справі. Просила суд ухвалити рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідач Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання явку представника не забезпечив. Водночас означений учасник справи був належним чином повідомлений про день, час та місце проведення судового засідання, а саме: шляхом направлення судової повістки про виклик до суду до електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд», що була отримана цим учасником справи 05.12.2025 о 02 год 10 хв 01 сек (а.с.169 зворот).

Водночас, 12.12.2025 представник Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Косюра О.В. подала до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача (вхідний №50573/25, а.с.171-172).

Частиною 1 ст.223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки співвідповідач Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), будучи належним чином повідомленим про день, час та місце проведення судового засідання, у судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання до суду не подав, не повідомив про причини не прибуття, беручи до уваги процесуальну позицію представників позивача ОСОБА_1 адвоката Темчишиної Л.П. та відповідача АТ «Укртелеком» адвоката Горобець Ю.В. щодо можливості розгляду справи без участі представника означеного співвідповідача, суд, керуючись ч.1 ст.223 ЦПК України, постановив протокольну ухвалу про проведення судового засідання у справі №711/6812/25 у відсутність представника відповідача Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

24 грудня 2025 року суд, після оголошення про перехід до стадії ухвалення судового рішення, керуючись положеннями ч.1 ст.244 ЦПК України, відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 09 год 30 хв 29 грудня 2025 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію представника позивача ОСОБА_1 адвоката Темчишиної Л.П., висловлену як письмово, так і під час проголошення вступного слова, а також процесуальну позицію представника відповідача АТ «Укртелеком» адвоката Горобець Ю.В, висловлену як письмово, так і під час проголошення вступного слова, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином України, місцем реєстрації проживання якої, починаючи з 02.08.1973, є квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_1 , яким документована позивач, а також довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру №1 від 23.08.2024 (а.с.8,9).

Зі свідоцтва про право власності на житло, що видане 19.01.1994 органом приватизації Придніпровського райвиконкому (дублікат від 19.06.2025, бланк серії НОМЕР_2 ) суд встановив, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.10).

Із дослідженої в судовому засіданні інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №392443757 від 27.08.2024 (далі - Інформація) суд встановив, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис №8594535, відповідно до якого 31.03.2009 реєстратором: Черкаська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна АА650029 від 30.03.2009, що винесена Придніпровським ВДВС Черкаського МУЮ, накладено обтяження на невизначену частку квартири АДРЕСА_1 . Також із означеного письмового доказу суд встановив, що власником означеного майна є ОСОБА_1 , а заявником Придніпровський ВДВС Черкаського МУЮ (а.с.13).

Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду, відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18), пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)).

Із листа Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №125788 від 11.09.2025 суд встановив, що підстав для зняття арешту на квартиру АДРЕСА_1 немає, оскільки означений арешт накладався у відповідності до нормативних документів, що були чинними станом на 31.03.2009 (а.с.14).

Також у судовому засіданні був досліджений лист Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №12507.26.21-48/101169 від 26.06.2025, зі змісту якого суд встановив, що ідентифікувати в рамках якого виконавчого провадження було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 відсутня об`єктивна можливість, оскільки номер постанови про арешт боржника від 30.03.2009 не відповідає номеру виконавчого провадження, в межах якого накладався арешт, а матеріали виконавчих проваджень знищені відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними нотаріусами. Крім того додатково повідомлено позивача про те, що згідно даних ЄДРВП на виконанні перебувало виконавче провадження №6782183 з примусового виконання виконавчого листа №2-3467 від 05.12.2007 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Укртелеком» заборгованості в сумі 1182,00грн, яке 22.10.2009 завершено у зв`язку з фактичним виконанням. Також відповідно до даних ЄДРВП в межах означеного виконавчого провадження постанова про арешт майна боржника не виносилась (а.с.16).

Із інформації з Єдиного реєстру боржників, що сформована станом на 22.07.2025, суд встановив, що інформація про ОСОБА_1 як боржника в означеному реєстрі відсутня (а.с.17).

Із листа Придніпровського районного суду м. Черкаси №1.5/78/2025 від 30.06.2025 суд встановив, що відповідно до обліково-статистичних даних з 19.01.1994 до 30.03.2009, заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.11.2007 був задоволений позов прокурора Придніпровського району м. Черкаси в інтересах ВАТ «Укртелеком» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання телекомунікаційних послуг в розмірі 1182 грн (а.с.19). Вказана обставина підтверджується копією заочного рішення Придніпровського районного суду від 19.11.2007 (а.с.20).

Крім того в судовому засіданні був досліджений лист АТ «Укртелеком» №43 вих-80D920-80D940-2025 від 14.07.2025, зі змісту якого суд встановив, що станом на дату надання відповіді, в облікових системах товариства відсутня будь-яка інформація щодо заборгованості ОСОБА_1 по оплаті послуг зв`язку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.22).

Із листа Черкаської регіональної філії Державного підприємства «Національні інформаційні системи» №2848/47-08 від 03.06.2025 суд встановив, що представнику позивача адвокату Темчишиній Л.П. рекомендована за отриманням додаткової інформації звертатись до спеціалістів Черкаської регіональної філії Державного підприємства «Національні інформаційні системи» (а.с.24-25).

Також із листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області №33769/7.2-25/вх.37194/7-25 від 17.09.2025 суд встановив, що в Другому відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у період часу з 09.01.2008 до 22.10.2009, перебувало виконавче провадження №6732183 з примусового виконання виконавчого листа №2-3467, що виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Укртелеком» боргу в сумі 1182 грн. Інші виконавчі документи на виконанні у відділах державної виконавчої служби в Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не перебували і не перебувають. 22.10.2009 державним виконавцем завершене виконавче провадження №6732183 у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення згідно з виконавчим документом.

Водночас ідентифікувати, в межах якого виконавчого провадження на майно боржника було накладено арешт №8594535, зареєстроване 31.03.2009 реєстратором Черкаської філії ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови АА №650029 від 30.03.2009 Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції, немає можливості (а.с.79).

Із листів АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-250723/63049 від 21.08.2025 та АТ «Державний ощадний банк України» №34/2-12/4357/2025/с від 05.08.2025 суд встановив, що означені банківські установи не можуть надати позивачу інформацію про відкриті банківські рахунки в період з 01.01.2003 до 31.03.2009 та чи існувала в зазначений період заборгованість клієнта перед банком (а.с.80,81, 108, 109).

Із відповідей на адвокатські запити представника позивача адвоката Темчишиної Л.П., що надані КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради (а.с.87), АТ «Черкасиобленерго» (а.с.94), КП «Черкаська служба чистоти» Черкаської міської ради (а.с.96) та ПрАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ» (а.с.98) суд встановив, що ОСОБА_1 як споживач відповідних житлово-комунальних послуг заборгованості перед їх надавачами немає.

Також у судовому засіданні був досліджений лист Другого ВДВС у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) №1826/26.21-49/142805 від 29.09.2025, зі змісту якого суд встановив, що строк зберігання виконавчого провадження №6732183 становив три роки; оскільки останнє завершене 22.10.2009, то воно підлягало знищенню в 2013 році (а.с.101).

Із листа Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України №04/10 від 23.10.2025 суд встановив, що надати представнику позивач адвокату Темчишиній Л.П. інформацію про місцезнаходження архіву Черкаської філії ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України цією установою не вбачається можливим, оскільки такі відомості не перебувають у розпорядженні Ліквідатора (а.с.135).

Із листа Фонду державного майна України №10-79-26451 від 24.10.2025 суд встановив, що до ФДМ України не передавалися документи, а саме: архів Черкаської філії ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (а.с.136).

Крім того з листа Міністерства юстиції України №149662//36.1 від 16.10.2025 суд встановив, що представнику позивача адвокату Темчишиній Л.П. рекомендовано звернутися задля отримання інформації про Черкаську філію ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України до Фонду державного майна України або до комісії з припинення (ліквідатора) ДП «Держінформ`юст» (а.с.138).

Надаючи оцінку дослідженим у судовому засіданні письмовим доказам, суд зазначає про таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Наявність накладеного виконавцем у процесі виконавчого провадження арешту державного або комунального майна, крім арешту, накладеного у кримінальному провадженні, не перешкоджає продажу шляхом приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства, до складу якого входить таке майно. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Часиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З аналізу означених норм матеріального та процесуального права, суд зробив висновок, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).

В абз.1,2 п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016 роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI).

Крім того, згідно з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 22.01.2025 в справі 207/3013/20 (провадження № 61-14361св24) та від 02.09.2025 в справі № 760/16996/22 (провадження № 61-2215св25), позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем у справах про зняття арешту з майна є власник або особа, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно), а відповідачем у даній категорії справ є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Позивач, залучаючи до розгляду даного позову, Другий відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) як відповідача, у мотивувальній частині цієї заяви по суті спору не зазначає жодних обгрунтувань щодо залучення означеного відділу ДВС до участі у розгляді цивільної справи як відповідача.

Проте як вже зазначалося судом, належними відповідачами в справах про зняття арешту майна (звільнення майна з-під арешту) є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Частиною 1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» № 1403-VIII від 02.06.2016 передбачено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

З аналізу означених норм права суд зробив висновок, що органи державної виконавчої служби є органами, на які покладено єдину функцію - примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб).

У зв`язку з цим суд зробив висновок, що Другий відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) як відповідний органи державної виконавчої служби у правовідносинах, що виникли в зв`язку з накладенням арешту на невизначену частку квартири АДРЕСА_1 здійснював виключно, законодавчо визначені функції, а саме: виконував судові рішення, а не виступав в означених правовідносинах як боржник чи особа, в інтересах якої накладено арешт на майно позивача ОСОБА_1 , а також означений орган державної виконавчої служби не був особою, якій передано відповідне майно боржника, а тому є неналежним відповідачем у даній цивільній справі.

Також суд, проаналізувавши дані запису про обтяження №8594535, що містяться у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №392443757 від 27.08.2024, встановив, що підставою накладення означеного обтяження стала постанова про арешт АА650029 від 30.03.2009, винесена Придніпровським відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції. Будь-яких інших відомостей запис про обтяження №9594535, в контексті особи, в інтересах якої накладено арешт на майно, не містить.

Таким чином, суд констатує, що дані запису про обтяження №8594535 не містять даних про усіх осіб, яких стосується арешт нерухомого майна, який є предметом означеного обтяження. На переконання суду, єдиним документом, який містить означені дані, є постанова Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції АА 650029 від 30.03.2009, оскільки саме у цьому документі буде міститись інформація про особу, в інтересах якої було накладено арешт на майно позивача ОСОБА_1 .

Згідно ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, суд не наділений повноваженнями з власної ініціативи витребувати докази у цивільній справі, які підтверджують або спростовують обставини, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте всупереч означеному процесуальному обов`язку доказування позивач не надала суду копії постанови Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції АА 650029 від 30.03.2009, а також, у разі складності у наданні такого письмового доказу, не заявила клопотання, в порядку ст.84 ЦПК України, про його судом витребування.

Що стосується залучення до розгляду справи як відповідача акціонерне товариство «Укртелеком», то суд зазначає про таке.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, у період часу з 19.01.1994 до 30.03.2009 на розгляді Придніпровського районного суду м. Черкаси перебувала цивільна справа, у якій ОСОБА_1 мала процесуальний статус відповідача, а саме: позов прокурора Придніпровського району м. Черкаси в інтересах ВАТ «Укртелеком» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання телекомунікаційних послуг в розмірі 1182 грн, який заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.11.2007 був задоволений. Надалі виконавчий документ, що був виданий після набрання законної сили означеним судовим рішення, перебував на примусовому виконанні у Придніпровському ВДВС Черкаського МУЮ (виконавче провадження №6732183).

Проте згідно листа Другого ВДВС у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) від 26.06.2025 (а.с.16) встановлено, що під час примусового виконання виконавчого провадження №6732183, згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, постанова про арешт майна боржника не виносилась, а ідентифікувати в рамках якого виконавчого провадження було накладено арешт згідно постанови АА 650029 від 30.03.2009 правонаступник Придніпровського ВДВС Черкаського міського управління юстиції - Другий ВДВС у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) об`єктивної змоги немає. Означена обставина підтверджується і змістом відзиву Другого ВДВС у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ), що міститься в матеріалах справи (а.с.46-47).

Тобто, матеріалами справи не підтверджується обставина накладення спірного арешту саме в інтересах ВАТ «Укртелеком» з метою примусового виконання виконавчого провадження №6732183, що було відрите на підставі виконавчого листа, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси після набрання законної сили заочним рішенням у цивільній справі за позовом прокурора Придніпровського району м. Черкаси в інтересах ВАТ «Укртелеком» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання телекомунікаційних послуг в розмірі 1182 грн.

Частинами 1,6 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що сам факт перебування на примусовому виконанні у відповідному відділі ДВС, у період часу з 09.01.2008 до 22.10.2009 (а.с.79), єдиного виконавчого провадження безумовно не свідчить, що спірний арешт був накладений саме під час виконання такого виконавчого провадження, оскільки таке твердження позивача грунтується на припущенні, а належного і допустимого доказу означеному юридичному факту постанови Придніпровського ВДВС Черкаського міського управління юстиції АА №650029 від 30.03.2009, позивач не долучив до матеріалів цивільної справи, що унеможливлює суд встановити факт, що саме АТ «Укртелеком» має відповідати за пред`явленим позовом як стягувач, в інтересах якого був накладений спірний арешт.

З огляду на викладене, суд робить висновок, що незалучення до розгляду конкретної справи усіх осіб, яких стосується накладення обтяження на нерухоме майно, на яке накладено спірний арешт, зокрема, належної особи, в інтересах якої накладено спірний арешт, безпосередньо вплине на права та законні інтереси останньої як сторони у спірних відносинах щодо такого майна.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічний правовий висновок щодо правових наслідків залучення позивачем неналежного відповідача, зокрема, викладений в постанові Верховного Суду від 06.03.2025 в справі №755/14995/18 (провадження №61-14356св23), що судом застосовується до спірних правовідносин з метою виконання положень ч.4 ст.263 ЦПК України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог з призми незалучення до розгляду справи усіх заінтересованих осіб, прав та законних інтересів яких стосується цей спір, а також пред`явлення позову до неналежних відповідачів, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо тверджень представника позивача адвоката Темчишиної Л.П. про те, що позов підлягає задоволенню, зокрема, з підстав того, що квартира, яка на праві приватної власності належить позивачу, більше 10 років перебуває під арештом, що є невиправданим втручанням у право власності на мирне володіння позивачем нерухомим майном, то суд погоджується з означеним твердженням в частині того, що тривалий час протягом, якого майно перебуває під арештом, є порушенням прав його власника, однак це не нівелює тієї обставини, що позов має бути пред`явлений позивачем до належного відповідача, тобто фізичної (юридичної) особи, в інтересах якої накладено арешт на майно, або особи, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Тобто, обгрунтованим та доведеним може бути позов у випадку його пред`явлення до належного відповідача. У випадку пред`явлення позову до неналежного відповідача така заява по суті спору задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із дослідженої квитанції №DB8S-6LQS-9B8E від 24.07.2025 (а.с.30) судом встановлено, що позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.

Оскільки суд позовні вимоги визнав необгрунтованими тому, керуючись ч.1 ст.141 ЦПК України, понесені ОСОБА_1 судові витрати на оплату судового збору мають бути покладені на сторону позивача.

Керуючись ст. 15,16 ЦК України, ст. 2, 5, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 83, 89, 133, 141, 247, 263, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та акціонерного товариства «Укртелеком», про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом звільнення майна з-під арешту.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 29 грудня 2025 року.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідачі: Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), код ЄДРПУО: 36157425, місцезнаходження: м. Черкаси, проспект Хіміків, 50.

Акціонерне товариство «Укртелеком», код ЄДРПУО: 21560766, місцезнаходження: м.Київ, бульвар Тараса Шевченка, 18.

Головуючий: О. В. Петренко