Ухвала

25 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 363/1042/25

провадження № 61-13894ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 03 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державних виконавців Вишгородського відділу державної виконавчої служби в Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнати неправомірними дії та бездіяльність державних виконавців Хмелевої М. В. та Харитонової Н. О. Вишгородського ВДВС в Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо винесення державним виконавцем Хмелевою М. В. постанов від 17 червня 2016 року про закінчення виконавчих проваджень ВП № НОМЕР_1 до боржника ОСОБА_3 і ВП № НОМЕР_2 до боржника ОСОБА_4 , скасувати вказані постанови.

Вишгородський районний суд Київської області ухвалою від 03 березня 2025 року відмовив ОСОБА_1 у поновленні строку на подання скарги. Скаргу залишив без розгляду та повернув заявнику.

Київський апеляційний суд постановою від 17 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , як законного представника ОСОБА_5 , до якої приєдналась ОСОБА_2 , залишив без задоволення, а ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 03 березня 2025 року - без змін.

04 листопада 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 03 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Разом із цим, ОСОБА_1 у касаційній скарзі заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що через контакт із його хворою дружиною на коронавірусну інфекцію він не був присутній у судовому засіданні апеляційного суду 17 вересня 2025 року. Постанова Київського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року надійшла на його електронну пошту 30 вересня 2025 року, проте він її виявив 02 жовтня 2025 року. В паперовому виді постанову апеляційного суду він не отримував. З урахуванням наведеного, заявник вважав, що є підстави для поновленням строку на касаційне оскарження судових рішень.

Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2025 року визнано підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 03 березня 2025 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року за клопотанням ОСОБА_1 неповажними. Касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали, а саме - заявнику необхідно було надати суду касаційної інстанції заяву про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших обґрунтованих підстав для поновлення цього строку та наданням відповідних доказів; надати нову редакцію касаційної скарги, оформлену відповідно до вимог статті 392 ЦПК України, та в якій зазначити свій реєстраційний номер облікової картки платника податків (за його наявності) або номер і серію паспорта та відомості про наявність у нього електронного кабінету); уточнити прохальну частину касаційної скарги, в якій зазначити які саме судові рішення ним оскаржуються з датою їх ухвалення, надати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи з урахуванням пункт 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Залишаючи касаційну скаргу ОСОБА_1 без руху у зв`язку із пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження, Верховний Суд виходив з того, що наведені заявником доводи не є поважними, оскільки не спростовують факт отримання ним копії постанови Київського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року в електронному кабінеті 30 вересня 2025 року.

На виконання вимог вказаної ухвали ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду нову редакцію касаційної скарги та заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, яка мотивована тим, що перебуваючи у контакті з хворою дружиною на коронавірусну інфекцію з середини вересня 2025 року, він теж захворів з підвищеною температурою, однак до лікаря не звертався, а приймав такі ж лікарські препарати, як і його дружина, і як керівник, працював дистанційно поза офісом. Внаслідок накопичення великого обсягу робіт і завдань після виходу до офісу, він повертався з роботи після 22:00-23:00. Відтак, з огляду на вищезазначене і надзвичайну зайнятість на роботі та незважаючи на всі його зусилля, він не мав можливості подати касаційну скаргу вчасно до 30 жовтня 2025 року, а направив скаргу поштою вранці 04 листопада 2025 року. Ураховуючи наведене, заявник просить визнати поважними вказані причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень та поновити його.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Наведені ОСОБА_1 причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень не дають достатніх підстав для визнання їх поважними з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Згідно з частиною одинадцятою статті 272 ЦПК України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Дослідженням документів у справі № 363/1042/25, які наявні в системі «Електронний суд», встановлено, що згідно з карткою руху документу постанова Київського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року була надіслана до електронного суду та доставлена до електронного кабінету ОСОБА_1 30 вересня 2025 року о 15:46.

Отже, останнім днем звернення з касаційною скаргою було 29 жовтня 2025 року. Однак з касаційною скаргою ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду 04 листопада 2025 року, тобто з пропуском передбаченого статтею 390 ЦПК України строку на касаційне оскарження.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він хворів на коронавірусну інфекцію з середини вересня 2025 року Верховний Суд не бере до уваги, оскільки заявником на підтвердження наведеного не надано жодного належного доказу.

Також, зазначення ОСОБА_1 на надзвичайну зайнятість на роботі не є поважною причиною пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини у рішеннях від 09 листопада 2004 року в справі «Науменко проти України», від 18 січня 2005 року в справі «Полтораченко проти України» та від 08 листопада 2005 року в справі «Тімотієвич проти України».

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, пропущеного на значний термін, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

З урахуванням викладеного, зазначені ОСОБА_1 доводи у повторно поданому клопотанні фактично дублюють раніше наведені, які вже визнавалися Верховним Судом неповажними в ухвалі від 26 листопада 2025 року.

Ураховуючи, що ОСОБА_1 не зазначено інших поважних підстав для поновлення пропущеного строку звернення з касаційною скаргою на оскаржувані судові рішення, суд визнає наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення. Інших підстав поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження заявником не наведено.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Оскільки суд визнав неповажними наведені ОСОБА_1 у заяві підстави для поновлення строку касаційного оскарження судових рішень, тому у відкритті касаційного провадження належить відмовити.

Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 03 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державних виконавців Вишгородського відділу державної виконавчої служби в Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов