УХВАЛА

24 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 725/1722/23

провадження № 61-16167ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на постанову Чернівецького апеляційного суду від 03 грудня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 05 квітня 2023 року заяву задоволено частково. Встановлено факт окремого проживання чоловіка ОСОБА_1 та дружини ОСОБА_3 з 01 лютого 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В іншій частині - відмовлено.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 03 грудня 2025 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задоволено. Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 05 квітня 2023 року в частині встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини скасовано. Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини залишено без розгляду.

У грудні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Чернівецького апеляційного суду від 03 грудня 2025 року.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Заявник у касаційній скарзі посилається, як на підставу для відкриття касаційного провадження, на відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Верховний Суд звертає увагу, що посилаючись на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу для відкриття касаційного провадження, заявник повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок виклав апеляційний суд з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає незгода з ним.

Самі по собі посилання на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України без належного обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, свідчить про те, що заявником не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Узагальнюючи наведене, відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на постанову Чернівецького апеляційного суду від 03 грудня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення вважати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков