Номер провадження: 22-ц/813/7074/25
Справа № 503/687/25
Головуючий у першій інстанції Вороненко Д. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 11 липня 2025 року, постановленого під головуванням судді Вороненка Д.В., у цивільній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених сум пенсійних виплат, -

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених сум пенсійних виплат в сумі 28062,20 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФУ в Одеській області та отримував пенсію по вислугі років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Водночас внаслідок подвійної виплати ОСОБА_1 пенсії, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ, утворилася переплата пенсії в сумі 28062,20 грн за період з 01.10.2024 року по 28.02.2025 року.

Згідно службової записки відділу з питань відрахувань від 24.03.2025 року № 5758/04-16 переплата взята на облік 26.03.2025 року, а відповідачу ОСОБА_1 було надіслано листа від 20.02.2025 року № 1500-0404-8/49321, в якому повідомлено про виявлену переплату з проханням повернути кошти самостійно на рахунок Пенсійного фонду України.

Однак, станом на час пред`явлення позову 15.05.2025 року переплата відповідачем не була погашена. У зв`язку з чим позивач для захисту своїх майнових прав пред`явив до відповідача відповідний позов шляхом подання через свого представника до суду з використанням системи «Електронний суд» позовної заяви, в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на рахунок Пенсійного фонду України кошти у розмірі 28062,20 грн., а також судові витрати.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 11 липня 2025 року у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідачу сплачена подвійна пенсія.

У своєму відзиві ОСОБА_1 зазначає, що підстав для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги не містять, рішення суду є законним та справедливим, а також зазначає, що не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема пенсії, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Відповідно до ч. 1ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (з 1 січня 2024 року це 90 840 грн., відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028 грн. (3028 грн. х 30 = 90 840 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи.

Відповідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд враховуючи, що ціна позову в даній справі становить 28062, 20 грн., що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дійшов висновку, що зазначена справа відповідно до п. 1 ч. 1ст. 274 ЦПК України, може розглядатися в порядку спрощеного провадження та не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 20.06.2022 року ОСОБА_1 подав до відділу обслуговування громадян № 2 (сервісного центру) / Балтського об`єднаного управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області заяву про призначення пенсії за віком, а також документи зазначені у розписці-повідомленні, які було прийнято і зареєстровано за № 667 (а.с. 13, 14).

27.06.2022 року Балтським об`єднаним ПФУ в Одеській області було прийнято рішення № 97 про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за його зверненням від 20.06.2022 року, про що свідчить зміст розрахунку від 27.06.2022 року (а.с. 19).

27.08.2024 року ОСОБА_1 подав заступнику начальника відділу обслуговування громадян № 2 (сервісного центру) управління обслуговування громадян ГУПФУ в Одеській області заяву, в якій просив припинити йому виплату його пенсії та видати довідку-атестат у зв`язку з переходом на пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с. 20).

02.09.2024 року начальником відділу опрацювання документації № 2 управління з питань виплат ГУПФУ в Одеській області за № 3719/04-16 було видано атестат щодо виплати грошових коштів по особовому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , в якому зазначено, що виплату пенсії останньому припинено з 01.10.2024 року, згідно його заяви про переведення виплати пенсії по лінії Міністерства оборони №37043/8 від 27.08.2024 року (а.с. 21).

Однак, за період з 01.10.2024 року по 28.02.2025 року за виплатою ОСОБА_1 пенсії виникла переплата в загальній сумі 28062,20 грн., що підтверджується копією протоколу індивідуального перерахунку за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період 01.03.2024 року по 28.02.2025 року (а.с. 23).

При цьому, згідно змісту самої позовної заяви (уточненої) в редакції від 23.05.2025 року переплата ОСОБА_1 пенсії в сумі 28062,20 грн. за період з 01.10.2024 року по 28.02.2025 року, виникла внаслідок того, що при виконанні перерахунку «Встановлення, зміна група інвалідності» в підсистемі «Призначення та виплата пенсій на базі електронної пенсійної справи», при опрацюванні Головним управлінням ПФУ в Одеській області виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 06.12.2024 року серії 12 ААД № 367256, відповідно до якої ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності безстроково, був помилково розблокований особовий рахунок № НОМЕР_1 , у зв`язку з чим у відомість для виплати пенсії на січень 2025 року ОСОБА_1 була нарахована пенсія в сумі 5612,44 грн. та пенсія за період з 01.10.2024 року по 31.12.2024 року в сумі 16837,32 грн., а у відомість для виплати пенсії на лютий 2025 року була нарахована пенсія за лютий 2025 року в сумі 5612,44 грн. (а.с. 22, 44-45).

20.02.2025 року, за наслідком розгляду пенсійної справи і особового рахунку № НОМЕР_1 , заступником начальника відділу з питань відрахувань управління з питань виплат ГУПФУ в Одеській області було прийнято рішення про прийняття суми переплати пенсії на облік від 17.02.2025 року № 493, згідно якого за довідкою відділу опрацювання документації № 2 управління з питань виплат ГУПФУ в Одеській області встановлено, що сума переплати у сумі 28062,20 грн. утворилася за період 01.10.2024 року по 28.02.2025 року у зв`язку з подвійною виплатою ОСОБА_1 пенсії згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ (а.с. 24).

Також 20.02.2025 року заступник начальника відділу з питань відрахувань управління з питань виплат ГУПФУ в Одеській області склала лист за № 1500-0404-8/49321 до ОСОБА_1 , відомості про відправлення якого наявні під № 16 у реєстрі відправлень листів № 1092 від 20.02.2025 р., відправником яких є ГУПФУ в Одеській області, в якому останньому повідомлено про виявлену переплату йому пенсії та запропоновано йому повернути кошти добровільно на рахунок Пенсійного фонду України (а.с. 25, 41).

28.03.2025 року, за наслідком розгляду пенсійної справи і особового рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , заступником начальника відділу з питань відрахувань ГУПФУ в Одеській області було прийнято рішення про прийняття суми переплати пенсії на облік від 26.03.2025 року № 61, згідно якого надмірно виплачена ОСОБА_1 пенсія в загальному розмірі 28062,20 грн. була визнана переплатою, яка утворилася внаслідок причини подвійної виплати йому пенсії, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ (а.с. 23 на звороті).

При цьому, сама подвійна виплата ОСОБА_1 пенсії, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ, стала наслідком помилкового розблокування ГУПФУ в Одеській області особового рахунку № НОМЕР_1 під час виконання перерахунку «Встановлення, зміна група інвалідності» в підсистемі «Призначення та виплата пенсій на базі електронної пенсійної справи», при опрацюванні Головним управлінням ПФУ в Одеській області виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 06.12.2024 року серії 12 ААД № 367256, відповідно до якої ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності безстроково, про що зазначено у змісті позовної заяви (уточненої) в редакції від 23.05.2025 року (а.с. 44-45).

Відмовляючи у задоволені позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про стягнення надміру виплачених сум пенсійних виплат, суд першої інстанції виходив із того, що першопричиною переплати пенсії, стягнення якої є предметом спору у даній справи, та яка утворилася внаслідок одночасних виплат пенсій з двох різних підстав, стала допущена саме позивачем ГУПФУ в Одеській області помилка у розблокуванні особового рахунку відповідача для нарахування пенсії у такий спосіб (помилка здійснення виплати пенсії, а не помилка розрахунку призначеної пенсії).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Таким чином, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Отже, механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через його зловживання.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17 (провадження №61-33727сво18).

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц (провадження №14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №607/4570/17-ц (провадження №61-29030св18).

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про те, що відповідачу була виплачена подвійна пенсія, яку він має повернути, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки не було встановлено будь-якої недобросовісності, зловживань та/або подання недостовірних даних зі сторони відповідача ОСОБА_1 , які б призвели до отримання ним спірної переплати пенсії.

Крім того, викладені доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення, за ненаданням до суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, та позовних вимог.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 11 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 26 грудня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда