№ 205/6450/25
№ 2-з/207/40/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року м. Кам`янське .

Південний районний суд міста Кам`янського у складі головуючого судді Скиби С.А. , при секретареві Куцевол Л.В. , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське заяву представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Гусакової Оксани Борисівни про забезпечення позову , справа № 205/6450/25 ,

В С Т А Н О В И В

У провадженні Південного районного суду міста Кам`янського знаходиться цивільна справа № 205/6450/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради , про відібрання дитини від батька та повернення її матері без позбавлення батьківських прав , визначення місця проживання дитини з матір`ю , та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи : Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради , Служба у справах дітей Кам`янської міської ради , про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів на утримання дитини .

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Гусакова О.Б. звернулася до суду з заявою про забезпечення позову , яку у подальшому було уточнено , у якій просила : зобов`язати ОСОБА_3 повідомити суду поточне місце перебування малолітнього ОСОБА_4 та не перешкоджати матері ОСОБА_1 їх зустрічі ; заборонити відповідачці ОСОБА_3 змінювати місце перебування/проживання АДРЕСА_1 та навчання Шяуляйська гімназія «Сантарвес» малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або інше місце , про яке ОСОБА_3 і повідомить суд ; зобов`язати ОСОБА_3 забезпечити спілкування ОСОБА_4 з ОСОБА_1 засобами телефонного та/або відеодзвінків через мережу Інтернет щодня до моменту зустрічі дитини з матір`ю з 16.00 години до 18.00 години за київським часом ; зобов`язати відповідача ОСОБА_2 повідомити відповідачку ОСОБА_3 про покладення на неї вище зазначених зобов`язань протягом 24 годин з моменту опублікування повного тексту відповідної ухвали суду по цій справі , оскільки з моменту звернення до суду з позовом по цій справі ОСОБА_1 була розлучена з дитиною і не мала можливості спілкуватися з нею . Дитина на протязі розгляду справи перебуває за кордоном . Відповідач ОСОБА_3 взагалі заблокувала будь-які зв`язки з нею . Відповідачка ОСОБА_3 тайно від матері вивезла дитину з України 21 травня 2025 року , тим самим змінивши її місце проживання на іншу країну . Крім того , відповідачі тримали у таємниці від позивачки не тільки місце проживання дитини , а й країну проживання на протязі 7 місяців . ОСОБА_3 блокувала будь-які зв`язки з нею . Ухвали Новокодацького районного суду м. Дніпра від 28 квітня 2025 року та Південного районного суду міста Кам`янського від 21 липня 2025 року щодо спілкування малолітньої дитини ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_1 не виконувалася батьком дитини ОСОБА_2 , тому з цього приводу відкрито кримінальне провадження № 0001080 за ст. 382 КК України (невиконання рішення суду) , де позивачка визнана потерпілою . Лише 14 листопада 2025 року з відповіді поліції Литви від 13 листопада 2025 року стало відомо адресу проживання малолітнього ОСОБА_5 у АДРЕСА_2 11 у супроводі з відповідачкою ОСОБА_3 , яка місцевим органом опіки була визнана тимчасовим опікуном та їм обом було надано право проживання у Литві . На підтвердження зазначеного ОСОБА_4 почав відвідувати російськомовну школу але 1 клас , тоді як мав вже навчатися у 2 класі . Позивачка відразу 15 листопада 2025 року вирушила до Литви і прибула 17 листопада 2025 року вранці . Проте , ОСОБА_3 заперечила доторкнутися до дитини , керуючись своїм правом опікуна , і зловживаючи цим статусом перешкоджала не тільки возз`єднанню матері з дитиною , а й навіть їхньому спілкуванню . Орган опіки м. Шауляй підтримав ОСОБА_3 до поки не буде ним з`ясована чи не обмежена мати у батьківських правах . 27 листопада 2025 року органом опіки з ОСОБА_3 знято статус опікуна над ОСОБА_6 . Натомість ОСОБА_3 напередодні вказаного рішення разом з дитиною ОСОБА_7 зникла з місця проживання та навчання дитини у Литві , тоді як мала обов`язок повернути дитину не пізніше наступного дня . На цей час місце перебування її знову невідоме , на зв`язок вона не виходить , місце знаходження дитини знову є таємницею . Отже права ОСОБА_3 не обтяжені ухвалою суду про забезпечення позову , а тому дозволяє їй зловживати ними на її розсуд . Вказане ускладнює встановлення реального місця знаходження малолітнього , а тому це істотно ускладнює і робить неможливим виконання рішення суду у майбутньому . 8 грудня 2025 року від Головного комісаріату поліції Литви було отримано відповідь , у якій зазначено , що зі слів ОСОБА_3 вивезла малолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_8 , проте адресу зазначити відмовилася . З викладеного вбачається умисел відповідачів розірвати будь-яку психоемоційний зв`язок дитини з матір`ю . А тому існує реальна загроза зникнення дитини без можливості виконання рішення суду , що призведе до грубих порушень прав матері та інтересів дитини та завдання моральної та матеріальної шкоди .

Суд вважає , що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав .

Згідно ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову . Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову , так і на будь-якій стадії розгляду справи , якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист , або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача , за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду .

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується , зокрема , забороною вчиняти певні дії .

При вирішенні питання про забезпечення позову суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням : розумності , обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову ; забезпечення збалансованості інтересів сторін , а також інших учасників судового процесу ; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги ; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб , що не є учасниками даного судового процесу .

Адекватність заходу забезпечення позову , що застосовується судом , визначається його відповідністю вимогам , на забезпечення яких він вживається .

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками , які можуть настати в результаті невжиття цих заходів , з урахуванням відповідності права чи законного інтересу , за захистом яких заявник звертається до суду , та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії .

Крім того , особа , яка подала заяву про забезпечення позову , повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову . Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин , з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову .

Адекватність заходу забезпечення позову , що застосовується судом , визначається його відповідністю вимогам , на забезпечення яких він вживається . Оцінка такої відповідності здійснюється судом , зокрема , з урахуванням співвідношення права (інтересу) , про захист яких просить заявник , з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії .

Згідно ст. 33 Конституції України кожному , хто на законних підставах перебуває на території України , гарантується свобода пересування , вільний вибір місця проживання , право вільно залишати територію України , за винятком обмежень, які встановлюються законом . Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну .

Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України , а також іноземцям та особам без громадянства , які на законних підставах перебувають в Україні , гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території , за винятком обмежень , які встановлені цим Законом .

Види забезпечення позову визначені у ст. 150 - 152 ЦПК України , проте ця норма не містить такого способу забезпечення позову як заборона змінювати місце перебування/проживання , що само по собі суперечить свободі пересування , вільного вибору місця проживання , закріплених у Конституції України . Також це питання вирішено ухвалою Південного районного суду міста Кам`янського від 25 листопада 2025 року .

Ухвалою Південного районного суду міста Кам`янського від 21 липня 2025 року клопотання про скасування заходів забезпечення позову або заміну одного заходу забезпечення позову іншим по справі № 205/6450/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради про відібрання дитини від батька та повернення її матері без позбавлення батьківських прав , визначення місця проживання дитини з матір`ю , задоволено частково . Змінено заходи забезпечення позову , встановлені ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 28 квітня 2025 року , шляхом доповнення їх наступним : на час перебування малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межами України , встановити спілкування дитини з матір`ю ОСОБА_1 засобами телефонного , поштового , електронного зв`язку та через мережу Інтернет із використанням відповідних програмних за стосунків і додатків (зокрема , але не виключно Zoom , WhatsApp , Viber , Telegram) щовівторка , щочетверга , щосуботи та щонеділі кожного місяця з 18.00 години до 20.00 години ; зобов`язано ОСОБА_2 забезпечити вказаний спосіб спілкування малолітньої дитини ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_1 та не чинити перешкоди у такому спілкуванні .

При забезпеченні позову суд враховує , що предметом позову є визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відібрання дитини у відповідачів та повернення його матері .

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги , зокрема , чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 , провадження № 14-729цс19 зазначено , що розглядаючи заяву про забезпечення позову , суд має з урахуванням доказів , наданих позивачем на підтвердження своїх вимог , пересвідчитися , зокрема , в тому , що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову ; з`ясувати обсяг позовних вимог , дані про особу відповідача , а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа , котра звернулася з такою заявою , позовним вимогам . Вирішуючи питання про забезпечення позову , суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками , які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів . Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи , які свідчать про наявність підстав вважати , що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Обґрунтованість заяви про забезпечення позову доводиться заявником за загальними правилами доказування в цивільному процесі , яке не може ґрунтуватися на припущеннях .

Статтею ст. 159 Сімейного кодексу України передбачено , якщо той із батьків , з ким проживає дитина , чинить перешкоди тому з батьків , хто проживає окремо , у спілкуванні з дитиною та у її вихованні , зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування , другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод . Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення , можливість спільного відпочинку , відвідування дитиною місця його проживання тощо) , місце та час їхнього спілкування . В окремих випадках , якщо це викликано інтересами дитини , суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи .

Тобто , законодавством передбачене право звернення одного із батьків до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні , що є самостійним предметом позову і не може бути заходом забезпечення позову .

Крім того , статтею 3 Конвенції про права дитини , яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року проголошено , що у всіх діях щодо дітей , незалежно від того , здійснюються вони державними чи приватними установами , що займаються питанням соціального забезпечення , судами , адміністративними чи законодавчими органами , першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини .

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (Заява №31111/04) зазначено , що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у Справі Olssonv. Sweden (№ 2) від 27 листопада 1992 року , і , дотримуючись такої рівноваги , особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків . Зокрема , стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів , які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року , п. 78) .

Отже , при винесенні вже остаточного рішення у цивільній справі , суд приймає до уваги тільки інтереси дітей , які переважають над інтересами батьків .

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року визначено , що розглядаючи заяву про забезпечення позову , суд (суддя) має з урахуванням доказів , наданих позивачем на підтвердження своїх вимог , пересвідчитися , зокрема , в тому , що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову ; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову , який просить застосувати особа , котра звернулася з такою заявою , позовним вимогам . Вирішуючи питання про забезпечення позову , суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача , а й інших осіб , права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів .

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те , що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого : розумності , обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову ; забезпечення збалансованості інтересів сторін , а також інших учасників судового процесу ; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги , зокрема , чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову ; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів ; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб , що не є учасниками даного судового процесу .

Таким чином , важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову . Адекватність заходу забезпечення позову , що застосовується судом , визначається його відповідністю вимогам , на забезпечення яких він вживається . Оцінка такої відповідності здійснюється судом , зокрема , з урахуванням співвідношення права (інтересу) , про захист яких просить заявник , та інтересів сторін та інших учасників судового процесу . Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача , який за час розгляду справи може , зокрема , вчиняти дії на порушення прав , свобод чи законних інтересів позивача , які він має намір захистити (поновити) .

Суд зазначає , що у даному випадку заборона відповідачу змінювати місце проживання дитини аналогічна змісту позовних вимог , таким чином , така заборона фактично вже є судовим рішенням по справі , що є неприпустимим .

Крім того , батьки дитини мають рівні права на спілкування з нею , та брати участь у її вихованні .

Провівши дослідженням вказаних доказів , суд приходить до висновку , що між сторонами дійсно виник спір про визначення місця проживання дитини , проте , у заяві про забезпечення позову позивачка ОСОБА_1 посилається на те , що відповідачка ОСОБА_3 перешкоджає їй у спілкуванні з дитиною та має намір перевезти дитину до іншого міста без її згоди . Але судом не розглядаються вимоги щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі матері або батька у вихованні дитини , тобто суд вважає , що відсутній зв`язок між заходом забезпечення позову , обраний заявником , і предметом позовних вимог . Крім того , позивачкою ОСОБА_1 не доведено , що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі невжиття таких заходів .

Крім того , відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України , не допускається вжиття заходів забезпечення позову , які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог , якщо при цьому спір не вирішується по суті .

Вивчивши матеріали справи , з урахуванням доводів представника позивачки ОСОБА_9 щодо необхідності вжиття заявлених видів забезпечення позову , з урахуванням розумності , забезпечення збалансованості інтересів сторін , наявності зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог , їх співрозмірності , у тому числі ймовірності утруднення виконання рішення суду у разі невжиття таких заходів , суд дійшов до висновку , що заява не підлягає задоволенню , оскільки представником позивачки ОСОБА_9 не обґрунтовано , а судом не встановлено ймовірності утруднення чи потенційної загрози виконання чи невиконання рішення суду в разі невжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову .

Таким чином , суд приходить до висновку , що представником позивачки не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того , що невжиття таких заходів забезпечення позову може дійсно істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист , або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки , за захистом яких вона звернулася , що є підставою для відмови у задоволенні заяви .

Керуючись ст. 149 - 153 ЦПК України , суд

У Х В А Л И В

У задоволенні заяви представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Гусакової Оксани Борисівни , про забезпечення позову відмовити .

Копію ухвали направити сторонам по справі .

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення .

Суддя С.А. Скиба