Слобідський районний суд міста Харкова
У Х В А Л А

30 грудня 2025 року м. Харків

Суддя Слобідського районного суду міста Харкова Онупко М.Ю., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «ЛАН» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «ЛАН» в якій просить стягнути з відповідача компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 710 862 грн., компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 199 329 грн., інфляційні втрати в розмірі 178 146,27 грн., 3% річних в розмірі 51 837,76 грн., моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Разом з позовною заявою представником позивача ОСОБА_2 надано до суду клопотання в якому просить відстрочити ОСОБА_1 сплату судового збору за подання позовної заяви до ухвалення судового рішення у справі. В обґрунтування клопотання представник позивача посилалася на відсутність грошових коштів у позивача, положення п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з чим просить звільнити його від сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Розглянувши зазначене клопотання, суд приходить до висновку, що воно не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

У відповідності до ч. 3 ст. 136 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про судовій збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідно до ч. 2,3 ст. 8 Закону України «Про судовій збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

При визначенні майнового стану особи для цілей цієї статті суд може враховувати інформацію про розмір доходів за попередній календарний рік, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи.

Згідно ст.ст. 43, 49, 81, 136 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 посилаючись на тяжке матеріальне становище, в обрунтування свого клопотання не надав до суду інформації про розмір доходів за попередній календарний рік, зокрема інформацію про отримані доходи з Державного реєстру фізичних осіб платників податків, а також дані щодо перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи, у відповідності до положень ч. 3 ст. 8 Закону України «Про судовій збір».

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що клопотання представника позивача Рибак Я. про звільнення позивача від сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Дослідивши матеріали поданої позовної заяви, суд приходить до висновку, що пред`явлена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки вона не відповідає вимогам ч.4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вона містить п`ять позовних вимог, а саме: стягнення компенсації за невикористану відпустку, компенсацію за затримку розрахунку при звільненні, інфляційні втрати, 3% річних, моральну шкоду.

Середній заробіток за час затримки розрахунку є видом виплат, який врегульований Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995, згідно з яким обчислення середньої заробітної плати для оплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні проводиться, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до статті 116 Кодексу Законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 Кодексу Законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи з викладених норм, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також, не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Стягнення з роботодавця середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні не є заробітною платою, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є спеціальним видом відповідальності роботодавця, відповідно на вказані вимоги позивача не поширюються положення пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», за яким від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Аналогічна правова позиція також висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2019 у справі №910/4518/16.

В постанові Великої Палати ВС від 8 лютого 2022 року у справі №755/12623/19 (провадження №14-47цс21) зазначено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений ч.2 ст.235 КЗпП України, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначений ст.117 цього Кодексу, мають різну правову природу. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Таким чином, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не є тотожною до вимоги про стягнення заробітної плати а тому, не може бути віднесена до категорії пільгових вимог, за подачу яких, згідно п. 1 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір не сплачується.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/4518/16, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні є майновою вимогою.

Враховуючи, що статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2025 року встановлений у розмірі 3 028,00 грн., ціну заявленого позову, при подачі позовної заяви сплаті підлягало 1 211,20 грн. (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу).

З приводу позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

За змістом частини третьої статті 23 ЦК України позовна вимога про відшкодування моральної шкоди стає майновою вимогою, якщо вона визначена у грошовому або іншому майновому вимірі, правовим наслідком відшкодування якої є грошове або інше майнове стягнення на користь позивача (стягнення грошових коштів, витребування майна, визнання права на майно тощо). Таким чином, вимога про відшкодування моральної шкоди у спорі щодо поновлення трудових прав, визначена у грошовому вимірі, стає майновою вимогою, отже, судовий збір за таку вимогу підлягає стягненню як за вимогу майнового характер. Вказаний висновок висловлено КЦС ВС в постанові від 07 лютого 2022 року у справі № 523/4124/21 (провадження № 61-15068св21).

Аналогічна правова позиції міститься і в постанові КЦС ВС від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц (провадження № 61-23674св18).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху також у разі, якщо позовну заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави, визначеної абзацом другим частини першої цієї статті, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок такої особи зареєструвати електронний кабінет відповідно до статті 14 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного позивачу слід сплати судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за вимогу майнового характеру у вигляді стягнення моральної шкоди, оскільки 1% від ціни позову (розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню) є меншим ніж 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн.) та відповідно становить 1000,00 грн. (100 000,00 грн*1%/100%).

Відтак, суд приходить до висновку, що позовну заяву в частині вимог про стягнення моральної шкоди необхідно залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків.

Відповідно до п.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і не майновий характер судовий збір сплачується за ставками встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Тобто, позивач при зверненні до суду із вищевказаною позовною заявою має сплатити судовий збір у загальному розмірі 2422,40 грн. (1211,20 грн. за позовну вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, 1211,20 грн. за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди).

З урахуванням викладеного, позивачу необхідно у встановлений законом строк усунути вказані недоліки позовної заяви та надати до суду докази сплати судового збору.

Відповідно до вищевикладеного та вимог ч. 1 ст. 185 ЦПК України позовна заява має бути залишена без руху.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 119, 121 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «ЛАН» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди - залишити без руху.

Недоліки поданої позовної заяви мають бути усунуті протягом п`яти днів з дня вручення копії ухвали.

Роз`яснити, що у разі не усунення зазначених недоліків позовної заяви, відповідно до ст.185 ЦПК України позовна заява буде визнана неподаною та повернута заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя -М. Ю. Онупко