Провадження № 2/635/6965/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року сел. Покотилівка

Суддя Харківського районного суду Харківської області Лук`яненко С.А., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВААГРО УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення завданої майнової шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВААГРО УКРАЇНА» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути останнього завдану майнову шкоду в сумі 6 450 966,40 гривень.

На обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що відповідач є головним інженером ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА», який у період з 2024 року по 2025 рік від імені товариства отримував товарно-матеріальні цінності (будівельні матеріали) від постачальників для подальшої передачі в виробництво ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА». Під час проведеної інвентаризації було виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 6 450 966,40 гривень, чим самим товариству заподіяно значної майнової шкоди.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, доходить висновку про таке.

Положеннями статті 55 Конституції України гарантовано право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124 Конституції України). За правилами ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які, відповідно до статті 17 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом, як це закріплено вимогами ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Як дійшов висновку Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в частині 3 Постанови № 3 від 03 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», суди при вирішенні питання про відкриття провадження у справі зобов`язані перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Тобто, вирішуючи питання про відкриття провадження, суди повинні перевірити відповідність вимог, з якими позивач звертається до суду для захисту, дотримання позивачем вимог, передбачених відповідним процесуальним законодавством України, а також юрисдикційну підсудність.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі судом встановлено, що даний позов не підлягає розгляду у суді в порядку цивільного судочинства, а вимоги позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВААГРО УКРАЇНА» мають розглядатись в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України, з огляду на таке.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Відповідно до положень частини 2 статті 20 ГПК України, право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини 1 статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Аналогічного висновку дійшла Верховна Палата Верховного Суду в постанові, прийнятій 25 червня 2019 року по справі № 904/1083/18.

Як слідує зі змісту пред`явленого позову, спір між сторонами виник з приводу стягнення з головного інженера ОСОБА_1 на користь ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» завданих майнових збитків товариству на загальну суму 6 450 966,40 гривень.

Так, слід зазначити, що до посадових осіб у розумінні пункту 5 статті 41 КЗпП можна віднести, зокрема, категорію працівників, визначених як «посадові особи» в статті 2 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», у статті 2 Закону України від 7 червня 2001 року № 2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування» та як «службові особи» у примітці до статті 364 Кримінального кодексу України.

Таким чином, посадовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних або комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій.

Отже, з огляду на характер правовідносин у цій справі, ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» діє як суб`єкт господарювання, а відповідач ОСОБА_1 виступає посадовою особа даного товариства.

Суд звертає увагу, що зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Таким чином, розгляд даної справи можливий в порядку господарського судочинства.

З огляду на викладене вище, суд доходить висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним відмовити у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України та роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Відмовляючи позивачу у відкритті провадження у справі, суд роз`яснює ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» право на звернення з позовом до господарського суду в порядку, встановленому ГПК України.

Керуючись статтею 186 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВААГРО УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення завданої майнової шкоди.

Роз`яснити позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «НОВААГРО УКРАЇНА», що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя С.А. Лук`яненко