Номер провадження: 22-ц/813/5676/25
Справа № 946/6868/24
Головуючий у першій інстанції Бурнусус О. О.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Приватне акціонерне товариство «Українське Дунайське пароплавство»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 ,

на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 квітня 2025 року,

за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство», третя особа - первинна профспілкова організація приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ПАТ «Українське Дунайське пароплавство», третя особа - первинна профспілкова організація приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в обґрунтування якої зазначив, що ОСОБА_1 працював у ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» з 2020 року на посаді моториста-матроса плавскладу суден річкового транспортного флоту. Наказом ПрАТ «УДП» № 430-П від 26.07.2024 року позивача звільнено з займаної посади у зв`язку із скороченням посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 26.07.2024 року. Підставою для видання наказу про звільнення позивача слугував наказ ПрАТ «УДП» від 05.04.2024 року №192-ОП «Про скорочення чисельності та штату працівників плавскладу ПрАТ «УДП». Вважає, що наказ ПрАТ «УДП» №430-П від 26.07.2024 року та звільнення позивача винесені/проведені з порушенням законодавства, мотивуючи це наступним: як вбачається з тексту наказу про звільнення та з запису у трудовій книжці - позивача звільнено за «п.1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку із скороченням штатів)». Однак зазначений в оспорюваному наказі пункт та стаття КЗпП України не відповідає діючому трудовому законодавству України, оскільки дана правова норма відсутня. Вищенаведене свідчить про звільнення позивача з займаної посади за неіснуючих у діючому трудовому законодавстві України підстав.

Посилається, що в діях відповідача при проведенні звільнень на підприємстві за наказом ПрАТ «УДП» від 05.04.2024 року №192-ОП «Про скорочення чисельності та штату працівників плавскладу ПрАТ «УДП» вбачається порушення процедури масового звільнення працівників, в т.ч. вимог ч. 2 ст. 49-4 КЗпП України, ч. 3 ст. 22 Закону України Про професій спілки, їх права та гарантії діяльності, п.п.2 та 3 ч.3 ст.50 Закону України Про зайнятість населення», п.п. 2.20 та 2.22 Галузевої угоди, ст.11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.21 Європейської соціальної хартії, що є підставою для поновлення позивача на роботі.

Зазначає, що процедура звільнення позивача було розпочата 15.04.2024 року (з дня вручення повідомлення про заплановане звільнення), а список вільних вакансій на підприємстві під підпис надано позивачу тільки в момент ознайомлення з наказом про звільнення, свідчать про порушення відповідачем ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні позивача, що є підставою для поновлення його на роботі.

Крім того позивач вважає, що його звільнення відбулося з недотримання відповідачем процедури вивчення та врахування переважного права на залишення на роботі, а саме ст. 42, ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України.

На підставі викладеного позивач просив поновити ОСОБА_1 на посаді моториста-матроса плавскладу суден річкового транспортного флоту ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», стягнути з ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня звільнення до дня винесення судом рішення про поновлення на роботі вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області рішенням від 09 квітня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», третя особа - первинна профспілкова організація приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовив.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача дійсно відбулося скорочення чисельності працівників, відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, запропонував наявні вакантні посади, згоди на переведення на які позивач не надав, заяв про переведення на вакантну посаду не подав та взагалі не повідомив про своє рішення, суд дійшов висновку про те, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову про поновлення на роботі. Вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі, а тому задоволенню також не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 квітня 2025 року у справі № 946/6868/24 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у позові в мотивувальній частині не розглянув довід позовної заяви щодо неіснуючої правової норми «п. 1 ст. 40 КЗпП України» як підстави про звільнення, зазначеної в наказі, що, в свою чергу, є однією з підстав для задоволення апеляційної скарги.

Посилається, що з дня попередження про заплановане вивільнення і по день звільнення позивача відповідач не запропонував принаймні 10 вакантних посад, про наявність яких було встановлено при розгляді справи в суді першої інстанції, що свідчать про порушення відповідачем ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні позивача, що залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Скаржник зазначає про недотримання відповідачем процедури вивчення та врахування переважного права на залишення на роботі при звільненні позивача з займаної посади моториста-матроса плавскладу суден річкового транспортного флоту в порядку ст. 42 КЗпП України.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.05.2025 року відкрито провадження у справі, ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, первинній профспілковій організації приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» роз`яснювалось право подання до апеляційного суду пояснень у письмовій формі.

Копію ухвали про відкриття провадження представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 отримав 18.05.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», первинна профспілкова організація ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримали 18.05.2025 року та 12.05.2025 року відповідно, в особистих кабінетах Електронного суду, що підтверджується довідками.

08.10.2025 року від ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» до суду надійшли додаткові пояснення по справі.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1, 2, ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно в заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява, відзив на позовну заяву(відзив), відповідь на відзив, заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На стадії перегляду судових рішень в апеляційній інстанції відповідно до змісту Глави 1 Розділу V «Перегляд судових рішень» учасники справи мають право подавати наступні заяви по суті справи: апеляційні скарги, відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заперечення.

З аналізу наведених норм вбачається, що законодавцем передбачено викладення письмово своїх вимог, заперечень, тощо виключно у заявах по суті справи.

Як вже зазначалось копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу відповідач отримав 18.05.2025 року та 12.05.2025 року відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками. Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Оскільки додаткові пояснення на апеляційну скаргу, у розумінні положень ст. 174 ЦПК України, не є заявою по суті справи, то подані ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» додаткові пояснення від 08.10.2025 року колегія суддів вважає за необхідне залишити без розгляду.

Учасники процесу про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», первинна профспілкова організація ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» судові повістки-повідомлення отримали 10.12.2025 року в особистих кабінетах Електронного суду, що підтверджується довідками.

Від ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 18.12.2025 року о 16 год. 30 хв., за відсутності представника відповідача.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні в режимі відеоконференції просив задовольнити апеляційну скаргу.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача дійсно відбулося скорочення чисельності працівників, відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, запропонував наявні вакантні посади, згоди на переведення на які позивач не надав, заяв про переведення на вакантну посаду не подав та взагалі не повідомив про своє рішення, суд дійшов висновку про те, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову про поновлення на роботі. Вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі, а тому задоволенню також не підлягають.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем, зокрема у випадк у змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 та 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 02.03.2020 року прийнятий ПрАТ «УДП» на посаду матроса 1 класу ТХ «Волга», 22.06.2021 року на посаду боцмана ТХ «Волга» та 02.04.2024 року переведений на посаду моториста-матроса ТХ «Задонск», що підтверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.11.1986 року.

Наказом ПрАТ «УДП» № 145-ОП від 20.03.2024 року «Про затвердження та введення в дію штатного розпису працівників плавскладу ПрАТ «УДП», затверджено та введено в дію, зокрема штатний розпис працівників плавскладу суден річкового транспортного флоту, яким передбачено 62 штатні одиниці моториста-матроса з окладом 11000,00 грн.

Відповідно до протоколу робочої наради керівництва ПрАТ «УДП» з питань оптимізації численності працівників плавскладу ПрАТ «УДП» від 21.03.2024 року, проведена робоча нарада керівництва ПрАТ «УДП» з питань оптимізації численності працівників плавскладу ПрАТ «УДП» від 21.03.2024 року, на порядок денний якої було поставлено питання розгляду пропозицій щодо оптимізації чисельності працівників плавскладу ПрАТ «УДП» з урахуванням реальної потреби ПрАТ «УДП» у кваліфікованих працівниках з числа плавскладу для реалізації поставлених цілей та завдань з техніко-економічним обґрунтуванням визначення оптимальної чисельності, за результатами проведення якої вирішено прийняти пропозиції щодо оптимізації чисельності та штату працівників плавскладу ПрАТ «УДП» та розпочати процедуру скорочення чисельності та штату працівників плавскладу ПрАТ «УДП» згідно з чинним законодавством, доручено департаменту управління персоналом забезпечити підготовку проекту наказу про скорочення зі штатного розпису працівників плавскладу ПрАТ «УДП», затвердженого наказом від 20.03.2024 № 145-ОП "Про затвердження та введення в дію штатного розпису працівників плавскладу ПрАТ «УДП»", зокрема зі штатного розпису плавскладу суден скорочено 27 штатних одиниць моториста-матроса з окладом 11000,00 грн.

Згідно підпункту 16 пункту 1.1.5 наказу від 05.04.2024 року № 192-ОП «Про скорочення чисельності та штату працівників плавскладу ПрАТ «УДП» зі змінами, внесеними наказом ПрАТ «УДП» від 03.05.2024 № 251-ОП, з 26 липня 2024 року скорочено зі штатного розпису працівників плавскладу ПрАТ «УДП», затвердженого наказом від 20.03.2024 № 145-ОП «Про затвердження та введення в дію штатного розпису працівників плавскладу ПрАТ «УДП», а саме зі штатного розпису плавскладу суден річкового транспортного флоту моториста-матроса 27 штатних одиниць з окладами кожного по 11 000,00 грн.

Ураховуючи висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 28.03.2019 року у справі № 755/3495/16-ц, що прийняття рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в ПрАТ «УДП» мало місце скорочення чисельності та штату працівників.

Згідно із частиною другою статті 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частин 1-3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Повідомлення має містити інформацію про заплановане масове вивільнення працівників, визначену частиною другою статті 49-4 цього Кодексу, та проведення консультацій з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Повідомлення обов`язково подається виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику). У разі наявності кількох первинних профспілкових організацій повідомлення надсилається спільному представницькому органу, утвореному ними на засадах пропорційного представництва, а за відсутності такого органу - виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику), що об`єднує більшість працівників цього підприємства (установи, організації).

Судом встановлено, що 14.05.2024 року ПрАТ «УДП» подало до Ізмаїльської філії Одеського обласного центру зайнятості за вх. № 711/03-07 звітність «Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці».

Також, ПрАТ «УДП» листом 422/03-02.4/01 «Щодо надання інформації про заплановане скорочення чисельності та штату працівників плавскладу ПрАТ «УДП» з техніко-економічним обґрунтуванням визначення оптимальної чисельності працівників ПрАТ «УДП» від 26.02.2024 повідомило Професійну спілку робітників морського транспорту України про заплановані заходи зі звільнення плавскладу орієнтовно з 20.05.2024.

ПрАТ «УДП» листом № 745/01-06/01 від 05.04.2024 року «Щодо надання інформації про заплановане скорочення чисельності та штату працівників плавскладу ПрАТ «УДП», повідомило первинну профспілкову організацію приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» про заплановане звільнення працівників.

Згідно протоколу проведення консультації Первинної профспілкової організації Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» та приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» від 17 квітня 2024 року, ПрАТ «УДП» було проведено консультації з виборним органом ППО ПрАТ «УДП» щодо запланованого скорочення чисельності та штату працівників плавскладу ПрАТ «УДП».

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи позивача про те, що відповідач не виконав свій обов`язок щодо проведення консультації з профспілковою організацією.

Судом встановлено, що 19 квітня 2024 року позивач одержав повідомлення про заплановане звільнення від 15.04.2024 №784-BКЕ ДКЕ із переліком вакантних посад станом на 18.04.2024 у кількості 34 посад, про що свідчить його особистий підпис у такому повідомленні про заплановане звільнення.

Згідно статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається вказаним у переліку працівникам (ч. 2 ст. 42 КЗпП України).

У розумінні частин першої та другої статті 49-2 КЗпП України порівняння продуктивності праці і кваліфікації працівників має проводитись роботодавцем на початку процедури скорочення, а якщо точніше, то перед попередженням конкретного працівника про наступне вивільнення. (див. постанову Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №761/25605/17)

Тлумачення статті 42 КЗпП України дає підстави для висновку, що переважне право на залишення на роботі при скороченні однорідних професій та посад визначається кваліфікацією і продуктивністю праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.

Для такої перевірки повинні досліджуватися документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України. Також для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом виготовлення довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто ці обставини повинен з`ясовувати сам роботодавець, приймаючи відповідне рішення. (див. постанови Верховного Суду від 27 вересня 2021 року у справі №452/2056/18, від 30 серпня 2022 року у справі №285/689/21, від 20 серпня 2018 року у справі №537/1621/17).

Правила статті 42 КЗпП України щодо врахування переважного права залишення на роботі підлягають застосуванню, якщо відбувається часткове (неповне) скорочення рівнозначних (однотипних) посад, тобто частина посад скорочується, частина - ні, що дає можливість порівняти кваліфікацію та продуктивність праці працівників на рівнозначних (однотипних) посадах, які підлягають скороченню. У такому випадку переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам із урахуванням інших підстав, перелічених у частині другій статті 42 КЗпП України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2022 року у справі № 465/7570/18).

Судом встановлено, що наказом ПрАТ «УДП» від 19.04.2024 № 109 «Про створення комісії з розгляду питань щодо скорочення чисельності працівників плавскладу ПрАТ «УДП», у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, створено комісію з розгляду питань щодо скорочення чисельності працівників ПрАТ «УДП», затверджено її склад та доручено визначити осіб, щодо яких законодавством встановлено заборону звільнення з ініціативи роботодавця, та таких, які мають переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, а також подати на розгляд генеральному директору ПрАТ «УДП» визначені переліки працівників, які підлягають звільненню, та таких, які мають переважне право на залишення на роботі при скороченні штату та чисельності працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Відповідно до протоколу № 1 засідання Комісії з розгляду питань щодо скорочення чисельності працівників плавскладу ПрАТ «УДП» від 28 травня 2024 року, на засіданні комісії вирішено затвердити Методику оцінювання працівників плавскладу для забезпечення скорочення їх чисельності.

В Методиці оцінювання працівників плавскладу для забезпечення скорочення їх чисельності передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Пунктом 3 вказаної Методики передбачено, що для цілей оцінювання працівників плавскладу обов`язково враховуються питання наявності або відсутності оформлених належним чином документів військового обліку, зважаючи на правовий режим воєнного стану в Україні.

За сукупністю зазначених вище показників обираються працівники, які мають право залишення на роботі при скороченні.

Методика оцінювання працівників плавскладу для забезпечення скорочення їх чисельності передбачає, що працівники, які мають право залишення на роботі при скороченні обираються лише за сукупністю таких показників як рівень кваліфікації, продуктивність праці та питання наявності або відсутності оформлених належним чином документів військового обліку.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1.9 Протоколу засідання комісії з розгляду питань щодо скорочення чисельності працівників плавскладу ПрАТ «УДП» № 3 від 06 червня 2024 року, комісією були розглянуті, зокрема списки мотористів-матросів річкового транспортного флоту з визначення переважного права працівників на залишення на роботі під час реалізації наказу від 05.04.2024 № 192-ОП «Про скорочення чисельності та штату працівників плавскладу ПрАТ «УДП» зі змінами, зокрема переважного права при скороченні двадцяти семи штатних одиниць за посадою моториста-матроса річкового транспортного флоту з шістдесяти двох наявних у діючому штатному розпису та встановлено відсутність у ОСОБА_1 належним чином оформленого військово-облікового документу, що ускладнює направлення його у рейси.

Разом з тим, суд першої інстанції відхиляючи доводи позивача про те, що його звільнення відбулося з недотримання відповідачем процедури вивчення та врахування переважного права на залишення на роботі, не врахував, що в пункті 1.9 Протоколу засідання комісії з розгляду питань щодо скорочення чисельності працівників плавскладу ПрАТ «УДП» № 3 від 06 червня 2024 року при розгляді списків мотористів-матросів річкового транспортного флоту з визначення переважного права працівників на залишення на роботі відсутні будь-які висновки щодо перевірки наявності у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

В пункті 1.9 Протоколу засідання комісії з розгляду питань щодо скорочення чисельності працівників плавскладу ПрАТ «УДП» № 3 від 06 червня 2024 року зазначено: прізвища мотористів-матросів річкового транспортного флоту, які за період 2023-2024 роки мали догани, серед яких прізвище позивача відсутнє; як і відсутнє прізвище позивача у списках із найменшою кількістю днів у рейсі за 2023 рік та найменшим безперервним стажем роботи в пароплавстві; вказано про відсутність оформлених належним чином військово-облікових документів, зокрема у ОСОБА_1 , що ускладнює направлення у рейси. При цьому, відсутній висновок про неможливість направлення у рейси.

Отже, при розгляді комісією ПрАТ «УДП» питання щодо визначення переважного права на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників продуктивність праці, кваліфікація мотористів-матросів річкового транспортного флоту, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню, роботодавцем не оцінювалася взагалі. Відповідачем не надано суду належних доказів, що ОСОБА_1 , не мав передбачених законом обставин, які дають переважне право на залишення на роботі як передбачено ст. 42 КЗпП України.

Зазначені обставини свідчать про те, що ПрАТ «УДП» визначення кола мотористів-матросів річкового транспортного флоту, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, відбулося із порушенням вимог ст. 42 КЗпП України та Методики оцінювання працівників плавскладу для забезпечення скорочення їх чисельності, затвердженої протоколом № 1 засідання Комісії з розгляду питань щодо скорочення чисельності працівників плавскладу ПрАТ «УДП» від 28 травня 2024 року.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Аналогічний правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату працівників є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення (див. постанову Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 року у справі № 577/3997/15-ц (провадження № 6-1723цс17)).

Відповідно до переліку вакантних посад у ПрАТ «УДП» станом на 26.07.2024 року, із запропонованим переліком вакантних посад у кількості 79 посад, позивач був ознайомлений 26.07.2024 року, про свідчить його особистий підпис.

Суд першої інстанції зазначив, що позивачем, під час ознайомлення із запропонованим переліком вакантних посад, не було обрано чи згоден він із зайняттям однієї із запропонованих йому посад або не згоден.

Як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі представником позивача зазначається, що позивачу не були запропоновані вакантні посади в Госпрозрахунковому відокремленому структурному підрозділі "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" електрозварника ручного зварювання з окладом 20000,00 грн в м. Кілія, водія (автомобільного пожежного) з окладом 9500,00 гривень в м. Кілія, електрозварника ручного зварювання з окладом 12 000,00 гривень в м. Кілія, контролера на контрольно-пропускному пункті з окладом 9500,00 гривень в м. Кілія, мотористу 1 класу матроса 1 класу з окладом 12000 гривень в м. Кілія, учня машиніста компресорних установок з окладом 12 000,00 гривень.

Суд першої інстанції встановив, що вказані посади передбачають виконання робіт в іншій місцевості, зокрема в м. Кілія, а не за місцем проживання позивача, яким є м. Ізмаїл.

Відповідно до Інформації про попит на робочу силу (вакансії) від 13.05.2024 року та 23.06.2024 року, вакансії електрозварника ручного зварювання передбачали необхідність професійної (професійно-технічної) освіти та досвіду роботи. Позивачем не було надано доказів того, що він може займати посаду електрозварника ручного зварювання та має відповідний досвід роботи. Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції такі докази також не надано.

Відповідно до Інформації про попит на робочу силу (вакансії) від 20.05.2024, вакансія водія (автомобіля пожежного) з окладом 9500 гривень передбачала необхідність професійної (професійно-технічної) освіти та досвіду роботи. Позивачем не було надано доказів того, що він може займати посаду та має відповідний досвід роботи. Також, позивачу 19.04.2024 року була запропонована посада водія автотранспортних засобів (автонавантажувача) дільниці стивідорного комплексу «Кілія» з посадовим окладом 20 000 гривень, згоду на зайняття якої позивач не надавав.

Відповідно до Інформації про попит на робочу силу (вакансії) від 20.05.2024, вакансія учня машиніста компресорних установок з окладом 12000,00 грн передбачала необхідність досвіду роботи за професією (посадою) 3 роки. Позивачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не надано доказів того, що він може займати посаду та має відповідний досвід роботи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводам позивача про те, що при звільненні йому не були запропоновані вакантні посади в Госпрозрахунковому відокремленому структурному підрозділі "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" електрозварника ручного зварювання з окладом 20000,00 грн. в м. Кілія, водія (автомобільного пожежного) з окладом 9500,00 гривень в м. Кілія, електрозварника ручного зварювання з окладом 12 000,00 гривень в м. Кілія, контролера на контрольно-пропускному пункті з окладом 9500,00 гривень в м. Кілія, учня машиніста компресорних установок з окладом 12 000,00 гривень, суд першої інстанції нажав належну оцінку, оскільки кваліфікація позивача не відповідає зазначеним посадам та останній не має досвіду роботи.

При цьому, обов`язок відповідача полягає у необхідності запропонувати працівнику, який підлягає скороченню вакантну посаду або роботу за відповідною професією чи спеціальністю, іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Разом з тим, слушними є доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не було запропоновано позивачу посаду моториста 1 класу матроса 1 класу з окладом 12000 гривень в м. Кілія, яку позивач міг виконувати з урахуванням кваліфікаційних вимог до цієї посади, тобто за фахом позивача.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, зазначаючи про те, що з Переліку вакантних посад у ПрАТ «УДП» станом на 26.07.2024 року вбачається, що, позивачу було запропоновано посади моториста 1 класу матроса 1 класу суден технічного флоту з посадовими окладами 8710 гривень, 12200 гривень, 14170 гривень та 16240 гривень, моториста 1 класу матроса 1 класу суден служби експлуатації несамохідного флоту з посадовим окладом 10 000,00 гривень, згоду на зайняття яких позивач не надавав, протягом двох місяців не виявляв жодного бажання на зайняття однієї із вакантних посад, що свідчить про недобросовісність позивача, дійшов помилкового висновку, належним чином не дослідивши перелік вакантних посад у ПрАТ «УДП» станом на 26.07.2024 року.

В переліку вакантних посад у ПрАТ «УДП» станом на 26.07.2024 року, із яким позивач ознайомлений 26.07.23024 року, зазначені посади моториста 1 класу матроса 1 класу суден технічного флоту з посадовими окладами 8710 гривень, 12200 гривень, 14170 гривень та 16240 гривень, моториста 1 класу матроса 1 класу суден служби експлуатації несамохідного флоту з посадовим окладом 10 000,00 гривень.

Проте, вказані вище посади були вакантними до 26.07.2024 року, про що зазначено у переліку вакантних посад у ПрАТ «УДП» станом на 26.07.2024 року, оскільки також підлягали скороченню.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов посилкового висновку про недобросовісність позивача.

Щодо посилання скаржника на те, що станом на 06.06.2024 року та в подальшому були вакантними 4 посади мотористів-матросів плавскладу суден річкового транспортного флоту, які залишені за мобілізованими працівниками відповідача, і які не були запропоновані відповідачу, то колегія суддів зауважує.

Так, відповідно до підпункту 1 пункту 1.9 Протоколу засідання комісії з розгляду питань щодо скорочення чисельності працівників плавскладу ПрАТ «УДП» № 3 від 06 червня 2024 року, комісією вирішено доручити департаменту управління персоналом вирішити питання виведення 4 штатних одиниць до тимчасового штатного розпису плавскладу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представником ПрАТ «УДП» у письмових поясненнях зазначалось про те, що роботодавець вивів посади мобілізованих працівників, які підлягали скороченню, поза постійний штатний розпис, тому не мав права пропонувати такі позаштатні тимчасові посади, звернувши увагу на правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 09.05.2023 року у справі № 212/10456/21.

Однак, відповідачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, належних та допустимих доказів того, що 4 штатні одиниці посади мотористів-матросів плавскладу суден річкового транспортного флоту виведені до тимчасового штатного розпису плавскладу, суду не надано. В матеріалах справи відсутній тимчасовий штатний розпис плавскладу, як і штатний розпис ПрАТ «УДП» після проведення скорочення чисельності та штату працівників.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що відповідачем не було запропоновано позивачу посаду моториста 1 класу матроса 1 класу з окладом 12000 гривень в м. Кілія, як і не надано доказів виведення 4 штатні одиниці посади мотористів-матросів плавскладу суден річкового транспортного флоту до тимчасового штатного розпису плавскладу, що дає підстави для висновку про не виконання відповідачем вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування позивача.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що звільнення позивача з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40КЗпП України, проведено в супереч вимогам чинного трудового законодавства,оскільки відповідачем не виконано вимоги ч.3ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування позивача.

За правилами ч. 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вимушений прогул означає невиконання працівником роботи та неотримання ним оплати за виконану працю внаслідок незаконного звільнення.

Стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є компенсацією працівнику сум, які б він отримав у разі, якщо б він працював та не був незаконно звільнений.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) зазначено, що «середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин… Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника.

Таке тлумачення відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприяє дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених працівників, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу, та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівників, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства».

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок № 100 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин)).

Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку № 100, основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно довідки приватного акціонерного товариства «Українське дунайське пароплавство» від 24.10.2024 року № УБОтаЗ-1331 середньоденний заробіток моториста-матроса плавскладу суден річкового транспортного флоту ОСОБА_1 , посада якого була скорочена 26.07.2024 року (із розрахунку нарахованої суми заробітної плати в травні 2024 року 17586,70 грн, в червні 2024 року - 16080,00 грн) склав 782,95 грн, розрахований у відповідності до п. 2 постанови КМУ № 100 «Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Враховуючи, що позивач підлягає поновленню на роботі, то колегія суддів вважає за необхідне застосувати положення статті 235 КЗпП України щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за період з 27.07.2024 року по 18.12.2025 року (день поновлення позивача на роботі), який становить 284993 грн 35 коп (782,95 грн х 364 роб. дня) визначений без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

У постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2024 року справа № 757/27799/21-ц (провадження № 61-11515св24) викладено правовий висновок про те, що податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та вираховуються при виплаті працівнику. Отже, присуджена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів при її виплаті.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 квітня 2025 року слід скасувати та ухвалити нове судове рішення. Поновити ОСОБА_1 на посаді моториста-матроса плавскладу суден річкового транспортного флоту Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство». Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 284993 грн 35 коп, визначений без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

У зв`язку з тим, що позивач у відповідності до статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за вимогами про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, то колегія суддів вважає, що з Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 10152,83 грн (3028 грн в суді першої інстанції + 7124,83 грн в суді апеляційної інстанції).

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

у х в ал и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство», третя особа - первинна профспілкова організація приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на посаді моториста-матроса плавскладу суден річкового транспортного флоту Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство».

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 284993 грн 35 коп, визначений без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» на користь держави судовий збір у розмірі 10152,83 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко