Номер провадження: 22-ц/813/4615/25
Справа № 502/2073/24
Головуючий у першій інстанції Шевчук Н. О.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника АТ «Страхова компанія «Країна» - Гусєва П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бірюков Андрій Миколайович, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2025 року, повний текст якого складено 03 лютого 2025 року та ухваленого під головуванням судді Шевчук Н.О., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У вересні 2024 року АТ «Страхова компанія «Країна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), у розмірі 123 600,00 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 16.11.2023 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом SKODA, державний номерний знак НОМЕР_1 у м. Одесі, по вул. Балківська, перехрестя з вул. Червонослобідська, виїхала на регульоване перехрестя на заборонений сигнал світлофора та скоїла зіткнення з транспортним засобом PORSHE CAYENNE, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по вул. Балківська на зелений сигнал світлофора, внаслідок чого транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 20.12.2023 року у справі №522/22918/23 ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї стягнення у вигляді штрафу (т.1, а.с.9).

Внаслідок вказаної ДТП застрахованому у позивача транспортному засобу PORSHE CAYENNE, державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 , були спричинені механічні пошкодження, а його власнику - завданий матеріальний збиток у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, який відповідно до ремонтної калькуляції від 13.12.2023 року, наданого позивачем із системи AUDATEX та Звіту AUDAHISTORY, склав 750 814,97 грн.

Крім того, 06.09.2023 року, між АТ «Страхова компанія «Країна» та страхувальником Silverman Spenser Ethan, де вигодонабувачем є ОСОБА_2 , було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №УА 277868, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом PORSHE CAYENNE, державний номерний знак НОМЕР_2 . У відповідності до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

Зокрема, за умовами п. 18.1. договору, сторони погодили, що відповідно до обраних умов страхувальником при укладенні договору, визначення розміру збитків та страхового відшкодування може здійснюватися страховиком на підставі калькуляції страховика (складається страховиком за допомогою програмного забезпечення продукту (Аудатекс тощо), автотоварознавчого дослідження (експертний висновок, акт, звіт тощо) щодо визначення розміру збитків, розрахунків СТО.

При настанні страхового випадку відшкодуванню підлягають: за рахунок страхового відшкодування тільки реальні збитки у вигляді: витрат на проведення відновлювального ремонту, вартості ТЗ в межах страхової суми (у разі конструктивної загибелі ТЗ тощо) ( п. 18.2 договору) (т.1, а.с.10-11).

Відповідно до страхового акту №34/72653/2.1.5.1, вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 750 814,97 грн., франшиза 83 600,00 грн., зменшення страхового відшкодування 472 000,00 грн., дійсна вартість застрахованого ТЗ на дату настання страхового випадку 836 000,00 грн.

АТ «Страхова компанія «Країна» 16.01.2024 року виплатило суму страхового відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 280 400,00 грн.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу SKODA, державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в АТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

АТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 29.02.2024 року виплатило АТ «Страхова компанія «Країна» страхове відшкодування у розмірі 156 800,00 грн., в межах договору страхування (т.1, а.с.31).

07.05.2024 року АТ «Страхова компанія «Країна» направило на адресу ОСОБА_1 претензію про необхідність перерахування 123 600,00 грн. різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Проте, в добровільному порядку вказану суму відповідачем сплачено не було.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив його позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03.02.2025 року позов АТ «Страхова компанія «Країна» було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Страхова компанія «Країна» завдані збитки у розмірі 123 600,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн. (т.1, а.с.137-146).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03.02.2025 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.1-5).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, за участю представника позивача та у відсутність інших учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (т.2, а.с. 44-46).

Колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу за участю з`явившихся учасників справи, у режимі відеоконференції, у відсутність інших учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» (далі Закон) до АТ «Страхова компанія «Країна» після виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 - особи, відповідальної за шкоду, в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) сплаченою позивачу третьою особою АТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», яке здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 156 800,00 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і, з настанням якої, виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 9 Закону встановлено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку.

Згідно зі ст. 27 Закону та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За змістом п. 3 ст. 30 Закону, при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору.

У відповідності до ст. 979 ЦК України і ст. 16 Закону, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату в строк, встановлений договором.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Згідно з ч. 5 цієї статті особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За правилами ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що 16.11.2023 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом SKODA, державний номерний знак НОМЕР_1 у м. Одесі, по вул. Балківська, перехрестя з вул. Червонослобідська, виїхала на регульоване перехрестя на заборонений сигнал світлофора та скоїла зіткнення з транспортним засобом PORSHE CAYENNE, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по вул. Балківська на зелений сигнал світлофора, внаслідок чого транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 20.12.2023 року у справі №522/22918/23 ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї стягнення у вигляді штрафу (т.1, а.с.9).

Внаслідок вказаної ДТП застрахованому у позивача транспортному засобу PORSHE CAYENNE, державний номерний знак НОМЕР_2 , були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, який відповідно до ремонтної калькуляції від 13.12.2023 року, наданого позивачем з системи AUDATEX та Звіту AUDAHISTORY склав 750 814,97 грн.

Крім того, 06.09.2023 року між АТ «Страхова компанія «Країна» та страхувальником Silverman Spenser Ethan, де вигодонабувачем є ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №УА 277868, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом PORSHE CAYENNE, державний номерний знак НОМЕР_2 . У відповідності до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

Зокрема, за умовами п. 18.1. договору, сторони погодили, що відповідно до обраних умов страхувальником при укладенні договору, визначення розміру збитків та страхового відшкодування може здійснюватися страховиком на підставі калькуляції страховика (складається страховиком за допомогою програмного забезпечення продукту (Аудатекс тощо), автотоварознавчого дослідження (експертний висновок, акт, звіт тощо) щодо визначення розміру збитків, розрахунків СТО.

При настанні страхового випадку відшкодуванню підлягають: за рахунок страхового відшкодування тільки реальні збитки у вигляді: витрат на проведення відновлювального ремонту, вартості ТЗ в межах страхової суми (у разі конструктивної загибелі ТЗ тощо) ( п. 18.2 договору) (т.1, а.с.10-11).

Відповідно до страхового акту №34/72653/2.1.5.1, вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 750 814,97 грн., франшиза 83 600,00 грн., зменшення страхового відшкодування 472 000,00 грн., дійсна вартість застрахованого ТЗ на дату настання страхового випадку 836 000,00 грн. (т.1, а.с.21).

АТ «Страхова компанія «Країна» 16.01.2024 року виплатило суму страхового відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 280 400,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 8221 від 16.01.2024 року (т.1, а.с.22).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу SKODA, державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в АТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

АТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 29.02.2024 року в межах договору страхування виплатило АТ «Страхова компанія «Країна» страхове відшкодування у розмірі 156 800,00 грн., (т.1, а.с.31).

Вирішуючи даний спір, слід зазначити, що у разі наявності юридичних фактів, передбачених ст. 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

07.05.2024 року АТ «Страхова компанія «Країна» направило на адресу ОСОБА_1 претензію про необхідність перерахування 123 600,00 грн. різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням (т.1, а.с.33).

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) та враховуючи, що до АТ «СК «Країна» перейшло право вимоги такого відшкодування до ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову.

Доводи відповідача апелянта у справі щодо незгоди з калькуляцією вартості ремонту автомобіля PORSHE CAYENNE, державний номерний знак НОМЕР_2 , не приймаються до уваги, оскільки у встановленому законом порядку зазначена калькуляція сторонами у справі не спростована та не була предметом спору у даній справі.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначений позивачем у позовній заяві невірний номер договору добровільного страхування є технічною опискою та не може бути підставою для відмову у позові, оскільки надані позивачем письмові докази, які не обмежуються лише зазначеним договором, підтверджують і настання страхового випадку, і виплату вигодонабувачу страхового відшкодування.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення прийнято у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389-391 ЦГ1К України апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бірюков Андрій Миколайович, залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2025 року залишити без

змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили і дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.12.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева