УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

29.12.2025 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду міста Житомира Стрілецька О.В.

розглянувши заяву про забезпечення позову, подану в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 279855,00 грн, з яких 241400 грн - основний борг; 28968,00 грн - інфляційні, 9787,00 - 3% річних, а також судові витрати.

Одночасно з позовною заявою до суду подана заява про забезпечення позову, в якій позивач просить накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_2 , які знаходяться на банківських рахунках в усіх банках України.

Відповідно до статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року по справі №183/5864/17-ц.

За правилами ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, судом встановлено, що позивачем в ній не конкретизовано, в яких банківських установах відкриті рахунки, на які просить накласти арешт позивач, що фактично унеможливлює звернення до виконання такої ухвали суду.

Суд не наділений повноваженнями самостійно визначати перелік банківських установ, арешт на рахунки в яких просить накласти позивач, у суду відсутній перелік всіх банківських установ, які знаходяться на території України.

Звертаючись із заявою про накладення арешту на грошові активи позивач зобов`язаний зазначити, де і у кого такі активи перебувають, що вбачається зі змісту ст. 150 ЦПК України.

Крім того, позивачем в заяві про забезпечення позову не наведено жодного аргумента, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не аргументовано, які дії вчиняються відповідачем, які можуть свідчити про неможливість виконання судового рішення у разі його ухвалення за результатами вирішення спору.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявник не довела наявність правових підстав для застосування в цій цивільній справі заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на банківські рахунки відповідача, а тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 151-153, 258, 260, 354 ЦПК України, суд

У Х В АЛ И В:

В задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її складення.

Суддя О.В. Стрілецька