ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 459/3481/23

провадження № 61-3832св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Бабій Ірина Миколаївна, на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 вересня 2024 року у складі судді Новосада М.Д. та постанову Львівського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року у складі колегії суддів: Бойко С.М., Копняк С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , у якому просив:

припинити право власності ОСОБА_4 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ;

визнати за ним право власності на вказану квартиру в цілому;

стягнути з нього на користь ОСОБА_4 140 000,00 грн грошової компенсації в рахунок припинення права спільної часткової власності на 1/2 частку зазначеної квартири.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 28 лютого 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09 грудня 2022 року.

Під час шлюбу, 14 вересня 2012 року, ним особисто було придбано квартиру АДРЕСА_1 , для купівлі якої він взяв кредит в банку під іпотеку нерухомого майна, який в подальшому виплачував за власні кошти.

18 жовтня 2016 року на підставі договору дарування він подарував 1/2 частину цієї квартири ОСОБА_4 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30 березня 2023 року йому та відповідачці належать на праві спільної часткової власності по частці квартири АДРЕСА_1 .

При цьому, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30 березня 2023 року, відповідачці належить на праві спільної часткової власності частка квартири АДРЕСА_2 , в якій вона зареєстрована і проживає, а відтак житлом забезпечена.

ОСОБА_3 зазначає, що реальний поділ спірної квартири провести неможливо і спільне проживання на одній житловій площі також є неможливим, тому у нього виникла необхідність звернутися до суду із вказаним позовом.

Ураховуючи, що згідно зі звітом про оцінку майна від 21 вересня 2023 року, ринкова вартість 1/2 частки квартири становить 290 000,42 грн, а, у свій час, по домовленості з відповідачкою, у період з 2020 року по 2021 рік він вже перерахував їй грошові кошти в сумі 150 000,00 грн, вважає, що грошова компенсація за належну відповідачці 1/2 частку в квартирі має становити 140 000,00 грн.

У листопаді 2023 року ОСОБА_4 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 , в якій просила в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ; на 1/2 частку гаражу АДРЕСА_3 ; на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0160 за тією ж адресою; стягнути з ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля OPEL FRONTERA, 1999 року випуску, у розмірі 129 500,00 грн.

На обґрунтування зустрічних позовних вимог послалася на те, що з 19 квітня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09 грудня 2022 року.

У шлюбі ними було придбано рухоме та нерухоме майно.

Зокрема, 19 червня 2007 року ними було придбано гараж № НОМЕР_1 , що знаходиться в гаражному кооперативі АДРЕСА_7. При купівлі гараж був зареєстрований за ОСОБА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу гаражу від 19 червня 2007 року. Вказаний гараж розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0160, право власності на яку також було зареєстроване за ОСОБА_3 у 2013 році, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим реєстраційною службою Червоноградського міського управління юстиції Львівської області.

14 вересня 2012 року ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 , яка також була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 14 вересня 2012 року.

18 жовтня 2016 року ОСОБА_3 подарував їй частку вказаної квартири, що підтверджується договором дарування від 18 жовтня 2016 року. На даний час за нею на підставі зазначеного договору зареєстровано право власності на частку спірної квартири.

17 вересня 2011 року ними було придбано автомобіль OPEL FRONTERA, 1999 року випуску, який також був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою виданою Головним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Львівській області (філія Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ) Територіального сервісного центру № 4646 від 12 жовтня 2023 року.

На підставі договору комісії та купівлі-продажу від 03 серпня 2022 року відповідач продав вказаний автомобіль без її на те згоди, коштів від продажу автомобіля вона не отримувала. Середня ринкова вартість аналогічних транспортних засобів, розміщених на сайті AUTO.RIA, становить від 7 000 дол. США до 7 900 дол. США, що згідно з курсом Національного банку України становить від 259 000,00 грн до 292 300,00 грн, тому вартість належної їй 1/2 частки в автомобілі становить 129 500,00 грн.

Вважає, що все вищевказане майно відноситься до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, тому вона має право на 1/2 частку у вказаному майні, а оскільки автомобіль відповідач продав, то вона має право на грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля.

Також зазначає, що, подарувавши їй 18 жовтня 2016 року 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 у такий спосіб розпорядився своєю часткою в спільному майні подружжя. Водночас інша 1/2 квартири як частка в спільному майні подружжя належить їй на підставі статей 60, 70 Сімейного кодексу України з моменту набуття вказаного житлового приміщення у власність під час шлюбу, у зв`язку із чим саме на неї і просила суд визнати право власності.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 16 вересня 2024 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року, у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку квартири з виплатою грошової компенсації відмовлено.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності:

на частку квартири за адресою: АДРЕСА_4 ;

на частину гаражу № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_5 ;

на частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0160 за адресою: АДРЕСА_5 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 компенсацію частки автомобіля OPEL FRONTERA 1999 року випуску у розмірі 129 500,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 6 714,28 грн сплаченого судового збору.

Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, щооскільки право власності на спірне нерухоме майно було набуте сторонами у справі під час перебування у зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти, тому вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частинах. Жодних доказів про придбання майна саме за особисті кошти ОСОБА_5 судам не надано.

При цьому суди зазначили, що під час перебування сторін у шлюбі, 18 жовтня 2016 року, ОСОБА_3 подарував 1/2 частину спірної квартири своїй дружині ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Стеців М.Р. та зареєстрованого в реєстрі за №2-1109, що в повній мірі відповідає приписам статті 64 Сімейного кодексу України і, в контексті норми цієї статті, свідчить про те, що, укладаючи такий договір, ОСОБА_3 подарував дружині свою частку в квартирі, тому інша 1/2 частина квартири належить на праві власності ОСОБА_4 , як частка у спільній сумісній власності подружжя. Таким чином, остання у встановленому законом порядку набула у власність спірну квартиру в цілому.

Твердження ОСОБА_6 щодо перерахування ОСОБА_4 150 000,00 грн за частку в квартирі суди вважали такими, що спростовуються наявними у справі доказами.

Також судами встановлено, що отриманий 14 вересня 2012 року ОСОБА_3 від ПАТ «Державний ощадний банк України» іпотечний кредит на суму 120 000,00 грн було повернуто банку під час перебування сторін у шлюбі.

Разом з тим, встановивши, що ОСОБА_3 без згоди ОСОБА_4 відчужив третій особі належний їм на праві спільної сумісної власності транспортний засіб OPEL FRONTERA 1999 року випуску, з нього на користь відповідача підлягає стягненню грошова компенсація ринкової вартості 1/2 частини даного транспортного засобу в розмірі 129 500,00 грн.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

24 березня 2025 року ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник - адвокат Бабій І. М., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 вересня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року, у якій просить:

скасувати вказані судові рішення в частинівирішення позовних вимог ОСОБА_7 про визнання за нею права власності на 1/2 частку спірної квартири та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позову в цій частині;

змінити рішення Червоноградського районного суду Львівської області від 16 вересня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 компенсації вартості 1/2 частки автомобіля у розмірі 129 500,00 грн, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 компенсацію у розмірі 8 500,00 грн.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх обставин, що мають значення для справи та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу від 30 жовтня 2025 року ОСОБА_8 просить суд вказану вище касаційну скаргу залишити без задоволення, судові рішення в оскаржуваній частині залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2025рокувідкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

22 квітня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що з 19 квітня 2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09 грудня 2022 року у справі № 459/2819/22.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 14 вересня 2012 року, укладеного між ОСОБА_9 (продавцем) та ОСОБА_3 (покупцем), посвідченого приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Степчук І. С. та зареєстрованого в реєстрі за № 2532, ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,7 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м.

Згідно пункту 7 договору продаж здійснено за 254 368,00 грн, які покупцем передано продавцю до підписання цього договору.

У пункті 13 вказаного договору зазначено, що цей договір укладений за згодою дружини покупця - ОСОБА_4 , підпис якої посвідчено приватним нотаріусом Степчук І. С. 14 вересня 2012 року за реєстровим № 2531.

19 вересня 2012 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на спірну квартиру, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 35549455 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28 серпня 2014 року № 26094627.

Під час перебування сторін у шлюбі, 18 жовтня 2016 року ОСОБА_3 подарував 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , своїй дружині ОСОБА_4 , що підтверджується договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Стеців М. Р. та зареєстрованим в реєстрі за № 2-1109.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30 березня 2023 року № 327431545 ОСОБА_4 на підставі договору дарування, серія та номер: 2-1109, виданий 18 жовтня 2016 року, видавник: державний нотаріус Червоноградської державної нотаріальної контори Стеців М. Р., належить на праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_1 . Інша частка вказаної квартири належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 14 вересня 2012 року.

Згідно висновку ТОВ «Нерухомість Дельта» про вартість об`єкта оцінки від 21 вересня 2023 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на 21 вересня 2023 року складає (без ПДВ) 580 084,00 грн

Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_10 про вартість майна ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , станом на 09 листопада 2023 року становить 940 352,00 грн грн.

Також встановлено, що 14 вересня 2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір про іпотечний кредит на суму 120 000,00 грн на строк до 14 вересня 2015 року під іпотеку нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 47,7 кв.м, житловою площею 28,3 кв. м.

Із копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 08 вересня 2014 року № 26503041 встановлено накладення 14 вересня 2012 року обтяження іпотекою на квартиру АДРЕСА_1 .

Із копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 08 вересня 2014 року № 26504571 встановлено припинення 08 вересня 2014 року обтяження спірної квартири іпотекою у зв`язку із погашенням боргу.

17 серпня 2012 року між ОСОБА_4 ( Вкладник ) та ПАТ «УКРСОЦБАНК» (Банк) було укладено договір банківського вкладу № НОМЕР_3, відповідно до якого Вкладник перерахував Банку грошові кошти на депозитний рахунок у сумі 10 021,30 доларів США. Строк дії договору - 1 місяць.

Згідно з квитанцією від 14 вересня 2012 року, виданою ПАТ «УКРСОЦБАНК», ОСОБА_4 було знято готівку у сумі 10 025,00 доларів США, еквівалент у гривнях - 80 129,83 грн.

Згідно відповіді Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Львівській області (філія Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ) Територіального сервісного центру № 4646 від 12 жовтня 2023 року № 31/13-4646-П-28/Аз за ОСОБА_3 був зареєстрований автомобіль OPEL FRONTERA, 1999 року випуску, сірого кольору, об`єм двигуна 2171 см.куб. (дата реєстрації 17 вересня 2011 року), який 10 вересня 2022 року перереєстровано на нового власника на підставі договору комісії і купівлі-продажу № 005095 від 03 серпня 2022 року виданого ТОВ «ОПС ПЛЮС».

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 005095 від 03 серпня 2022 року суб`єкт господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю - ТОВ «ОПС ПЛЮС», на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобуОСОБА_3 , продав, а ОСОБА_12 купив автомобіль OPEL FRONTERA, 1999 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_2 , за 17 000,00 грн.

ОСОБА_4 до суду були надані роздруківки розміщених на сайті AUTO.RIA об`яв про продаж автомобілів OPEL FRONTERA, 1998-1999 років випуску,у відповідності до якихсередня ринкова вартість цих транспортних засобів становить 259 000,00 грн.

Крім того, встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 19 червня 2007 року, посвідченого нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Резніковою Н. М., ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_13 гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 24,1 кв. м, розташований в гаражному кооперативі № 5 в м. Червоноград, Львівської області, за 8 279,00 грн.

Відповідно до висновку про вартість майна ринкова вартість гаражу № НОМЕР_1 , загальною площею 24,1 кв.м., що розташований в гаражному кооперативі № 5 в м. Червоноград, Львівської області, станом на 09 листопада 2023 року становить 141 750,00 грн.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06 березня 2013 року індексний номер 1002957 земельна ділянка НОМЕР_1 з кадастровим номером :01:001:0160, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, площею 0,0023 га належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 14 листопада 2023 року оціночна вартість земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0160, поштова адреса: АДРЕСА_6 , гаражний кооператив № 5, гараж № НОМЕР_1 , Львівської області, складає 1 751,23 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції оскаржуються до суду касаційної інстанції лише в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на частку спірної квартири та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 компенсації частки автомобіля OPEL FRONTERA, 1999 року випуску, у розмірі 129 500,00 грн, а тому, в силу приписів статті 400 ЦПК України, в іншій частині рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 вересня 2024 року та постановаЛьвівського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року не є предметом касаційного перегляду.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми прав

У відповідності до частини третьої статті 368 Цивільного кодексуУкраїни майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Договір про відчуження одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя може бути укладений без виділу цієї частки (частина друга статті 64 СК України).

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, третя, четверта статті 65 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений (частина друга статті 69 СК України).

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

У відповідності до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю (частина сьома статті 57 СК України).

У разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Встановивши, що квартира за адресою: АДРЕСА_4 та автомобіль OPEL FRONTERA, 1999 року випуску, набуті сторонами у справі у період шлюбу, доказів придбання спірного майна за особисті кошти ОСОБА_3 не надав, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності, частки подружжя в якому є рівними.

При цьому суди правильно прийняли до уваги, що отриманий 14 вересня 2012 року ОСОБА_3 від ПАТ «Державний ощадний банк України» іпотечний кредит було повернуто банку під час перебування сторін у шлюбі.

Також суди підставно врахували, що під час перебування сторін у шлюбі, 18 жовтня 2016 року, ОСОБА_3 подарував 1/2 частину спірної квартири своїй дружині ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Стеців М.Р. та зареєстрованого в реєстрі за №2-1109, що в повній мірі відповідає приписам статті 64 СК України і, в контексті норми цієї статті, свідчить про те, що, укладаючи такий договір, ОСОБА_3 подарував дружині свою частку в квартирі, тому інша 1/2 частина квартири належить на праві власності ОСОБА_4 , як частка у спільній сумісній власності подружжя. Таким чином, остання у встановленому законом порядку набула у власність спірну квартиру в цілому.

Разом із тим, слід приймати до уваги правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 06 вересня 2021 року у справі № 522/627/17 (провадження № 61-21368св19), у відповідності до яких «тлумачення статті 64 СК дозволяє стверджувати, що: по-перше, договори між подружжям є родовим поняттям і охоплює собою як пойменовані (купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання, шлюбний договір тощо), так і не пойменовані договори; по-друге, договори між подружжям можуть одночасно бути укладені як щодо роздільного, так і стосовно спільного майна; по-третє, допускається укладення договору поміж подружжям про відчуження «частки в спільній сумісній власності», в якому відбудеться визначення частки і її відчуження на користь іншого із подружжя».

Водночас твердження ОСОБА_6 щодо перерахування ОСОБА_4 150 000,00 грн за частку в квартирі суди вважали такими, що спростовуються наявними у справі доказами.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Крім того, встановивши, що ОСОБА_3 розпорядився спірним автомобілем на власний розсуд без повідомлення та згоди ОСОБА_4 , суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність у останньої права на грошову компенсацію половини вартості цього транспортного засобу.

ОСОБА_3 у своїй касаційній скарзі не спростовує висновки судів про наявність у ОСОБА_4 права на таку грошову компенсацію.

Разом із тим, доводи касаційної скарги про те, що стягненню підлягає компенсація вартості спірного автомобіля саме в розмірі 8 500,00 грн, оскільки цей автомобіль було продано за 17 000,00 грн, є безпідставними, адже така вартість вочевидь не відповідає ринковій. При цьому, як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_3 не надав жодного доказу про ринкову вартість автомобіля станом на час розгляду справи, не спростувавши доводи ОСОБА_4 щодо визначення розміру компенсації половини вартості транспортного засобу.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених заявником постановах Верховного Суду, є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення в оскаржуваній частині ухвалені судами попередніх інстанцій без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Верховний Суд встановив, що судові рішення в оскаржуваній частині ухвалені судами попередніх інстанцій з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 вересня 2024 року, залишеного без змін постановою Львівського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року, було зупинено ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2025року, у зв`язку із залишенням цього судового рішення без змін необхідно поновити його дію.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Бабій Ірина Миколаївна, залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 вересня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на частку квартири за адресою: АДРЕСА_4 та про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 и компенсації частки автомобіля OPEL FRONTERA, 1999 року випуску, у розмірі 129 500,00 грн залишити без змін.

Поновити виконання рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 вересня 2024 року, залишеного без змін постановою Львівського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов