ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

30 грудня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 730/430/25

Головуючий у першій інстанції Данько О. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1771/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 28 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка навчається.

У С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до закінчення навчання 30 червня 2026 року.

Мотивуючи заявлені вимоги, зазначав, що відповідач являється його батьком. У 2022 році позивач вступив до Борзнянського аграрного фахового коледжу на денну форму навчання з терміном навчання до 30 червня 2026 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 виповнилося 18 років, і батько перестав виконувати обов`язки щодо матеріального утримання заявника. У зв`язку з тим, що ст. 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітнього сина на час його навчання.

Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 28 травня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 31 березня 2025 року і до закінчення навчання у Борзнянському аграрному фаховому коледжі до 30 червня 2026 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, а цивільну справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач зазначає, що про судовий розгляд справи дізнався лише у квітні 2025 року від сина, який був достеменно обізнаний про перебування відповідача на військовій службі та неможливість прибути до суду навіть для ознайомлення з матеріалами справи. За зазначеною у позові адресою ОСОБА_2 не проживає з 18 липня 2024 року по цей час. Дізнавшись про судовий розгляд, відповідач відразу скерував до суду клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України через неможливість брати участь у судових засіданнях у зв`язку з проходженням військової служби, яке районним судом було проігноровано.

Указує на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 липня 2025 року у справі № 754/947/22 висловила позицію щодо підстав для зупинення провадження у справі через перебуванні сторони у складі Збройних Сил України.

Зазначає, що позов про стягнення аліментів на період навчання повнолітньої дитини повинен відповідати наступним вимогам: доведення необхідності надання допомоги на період навчання; розмір необхідної допомоги; докази, що особа планує стягувати такі грошові кошти саме на витрати, пов`язані з навчанням. Недоведення цих обставин може стати підставою для відмови у задоволенні заявлених вимог, що узгоджується із судовою практикою розгляду Верховним Судом справ цієї категорії. Зважаючи на те, що відповідач був позбавлений можливості подати будь-які письмові пояснення з огляду на відсутність у нього копії позовної заяви, це унеможливило правильне встановлення судом фактичних обставин справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 07 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження у цій справі. Ухвалою від 14 листопада 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами без повідомлення учасників справи.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п. 2 ч. 1 ст. 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України).

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2І02-ІХ, з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває і натепер.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини виходить з того, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

Як свідчать додані до апеляційної скарги документи, солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою командира військової частини від 01 жовтня 2025 року (а.с. 97). Згідно з витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОКП Чорнобиль від 16 березня 2025 року № 80 солдата ОСОБА_2 , призначеного наказом від 12 лютого 2025 року на посаду стрільця-зенітника ракетного відділення зенітного ракетного взводу зенітної батареї зенітного дивізіону, який прибув з в/ч НОМЕР_2 , з 15 березня 2025 року зараховано до списків особового складу і визнано таким, що з 16 березня 2025 року приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с. 96).

Цей позов ОСОБА_1 подано 31 березня 2025 року. Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач неодноразово заявляв клопотання про зупинення провадження у справі через проходження військової служби під час воєнного стану в України, проте ухвалою районного суду від 25 травня 2025 року у задоволенні цього клопотання відмовлено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22 виснувала, що під час застосування правил п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм права, визначених у п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України та в п. 5 ч. 1 ст. 236 КАС України, судам потрібно виходити з такого: з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан»; упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець(сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі; якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство у відповідному провадженні.

Ураховуючи те, що з 24 лютого 2022 року в Україні введено правовий режим воєнного стану, внаслідок чого Збройні Сили України як цілісна структура були переведені на організацію і штати воєнного часу, а також беручи до уваги факт проходження відповідачем військової служби в період дії воєнного стану, який є об`єктивною обставиною, що перешкоджає його участі в розгляді справи, відсутність беззастережної волі військовослужбовця ОСОБА_2 щодо продовження розгляду справи та наявність кількох клопотань про зупинення провадження у справі, скерованих ним до суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України.

Апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_2 його обов`язок повідомити суд про припинення перебування у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 251, п. 2 ч. 1 ст. 253, 260, 368, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Зупинити апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 28 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка навчається, до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова