Номер провадження: 22-ц/813/7407/25
Справа № 519/1578/25
Головуючий у першій інстанції Москаленко І.О.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Колечка Дмитра Миколайовича на ухвалу Південного міського суду Одеської області від 25 серпня 2025 року, постановленої під головуванням судді Москаленко І.О., у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Колечка Дмитра Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,

встановив:

05.08.2025 року Приватний виконавець Одеського виконавчого округу Колечко Д.М. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Подання було обґрунтовано тим, що на примусовому виконані у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. перебувають: виконавчий лист №1533/655/012, виданий 05.02.2014 року Южненським міським судом Одеської області про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 174 430,18 доларів США; судовий наказ № 2-Н-3008/2008, виданий 04.12.2018 року Київським районним судом м. Одеса про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно на користь ВАТ «МТБ» заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 116,30 грн., а також судових витрати у розмірі 160,58 грн.

Посилаючись на те, що судові рішення боржником не виконані та будь-яких дій, спрямованих на їх виконання було не здійснено, заявник просив задовольнити подання.

Ухвалою Південного міського суду Одеської області від 25.08.2025 року у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Колечка Д.М. було відмовлено (а.с.25-26).

В апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу Колечко Д.М. ставить питання про скасування ухвали Південного міського суду Одеської області від 25.08.2025 року, ухвалення нового судового рішення, яким подання задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.31-35).

Вирішуючи питання про слухання справи, у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.58-60), у тому числі боржник ОСОБА_1 яка за зареєстрованим місцем проживання, не перебуває (а.с. 10).

Колегія суддів також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п. 1 ст. 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що дана справа перебуває в провадженні апеляційного суду тривалий час, а також те, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу у відсутність її учасників.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні подання приватного виконавця Одеського виконавчого округу Колечка Д.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять доказів того, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання виконавчого листа № 1533/655/2012, виданого 05.02.2020 року Южненським міським судом Одеської області та судового наказу № 2-н-3008/2008 року, виданого 04.12.2008 року Київським районним судом м. Одеси.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступних обставин.

Постановляючи оскаржувану хвалу, суд першої інстанції виходив із того, що боржник ОСОБА_1 , 2 рази на початку повномасштабного вторгнення росії в Україну виїздила за кордон і у той же день чи через 5 днів поверталася у країну. Таким чином матеріалами справи не підтверджено обставин, що перебування боржника на території України буде сприяти належному виконанню боргових зобов`язань, а його відсутність - буде перешкодою для їх своєчасного і належного виконання.

Також суд виходив із того, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості. Водночас, таких обставин судом не було встановлено, так як на даний час боржник ОСОБА_1 проживає в Україні і з 29.06.2022 по 25.09.2024 з країни не виїжджала. Останні три роки перебуває на території України та отримує кореспонденцію від приватного виконавця.

Однак, на думку колегії суддів, зазначені обставини не можуть бути підставою для відмови приватному виконавцю Одеського виконавчого округу Колечку Д.М. в задоволенні його подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , так як судові рішення до цього часу не виконані більше ніж 11 років та 15 років відповідно, що в свою чергу свідчить про ухилення боржника ОСОБА_1 від їх виконання.

При цьому колегія суддів зазначає, що ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника судовим рішенням, може полягати як в активних діях (нез`явлення на виклики державного виконавця, приховування майна, доходів тощо), так і в пасивних діях (невжиття будь-яких заходів для виконання обов`язку сплатити кошти).

Той факт, що боржник ОСОБА_1 3 роки проживає в України, а тому може виконати судові рішення, точно є нічим не підтвердженим припущенням суду, що в силу вимог, передбачених ч.6 ст. 81 ЦПК України, не може бути доказом у справі.

Більше того, не виконання судових рішень порушує баланс інтересів сторін, що є недопустимим (див. Постанову Верховного Суду по справі №905/448/22 від 03.03.2023 року.).

Тобто колегія суддів погоджується з доводами апелянта стосовно того, що приватний виконавець, таким чином, вживає дії для спонукання боржника до виконання своїх зобов`язань, тим більше враховуючи, що у боржника ОСОБА_1 не було виявлено майна, за рахунок якого можна виконати судові рішення.

Як було вказано вище, рішення Южненського міського суду Одеської області № 1533/655/2012 набрало законної сили 15.11.2013 року, а судовий наказ був виданий Київським районним судом м. Одеси 04.12.2008 року тобто, більше ніж 11 років тому та 15 років тому відповідно, але вищезазначені судові рішення досі не виконані.

З підстав викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що боржник ОСОБА_1 безперешкодно перетинає державний кордон, враховуючи те, що жодного нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення за боржницею не зареєстровано, є об`єктивні підстави вважати, що боржник ОСОБА_1 може виїхати за кордон та не повернутись до України, залишивши свої борги не сплаченими, а рішення суду невиконаним, що є недопустимим.

При цьому, колегія суддів зазначає, що грошові кошти у загальному розмірі 3 315,78 грн. були списані із рахунку боржника ОСОБА_1 у примусовому порядку, що може свідчити про добровільне виконання рішення суду, як вважав суд першої інстанції.

Крім цього, колегія суддів враховує і співвідношення суми списаних коштів (3 315,78 грн.) та суму заборгованості перед стягувачами за виконавчим провадженням (більше ніж 390 000 доларів США), тривалість перебування виконавчих документів на виконанні у приватного виконавця (більше ніж 5 років).

Звертаючись до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , приватний виконавець Одеського виконавчого округу Колечко Д.М. посилався також на те, що відповідно до п. 19 ч.3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Всі вищевикладені доводи приватного виконавця Одеського виконавчого округу Колечка Д.М. матеріалами справи не спростовані, а тому, враховуючи також, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне тимчасово обмежити боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, до виконання судових рішень.

При цьому колегія суддів враховує вимоги ст. 2 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів» від 24.03.2008 № 261/2008 стосовно врегулювання порядку виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов`язання, на виконання якого було видано спільного листа Міністерства юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.05.2008 № 25-32/463 та № 25-5347, в якому зазначено, що наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, у тому числі аліментних, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України, до того ж питання такого обмеження вирішується судом.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, так як ухвалу прийнято не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати і ухвалити постанову, якою подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 задовольнити та тимчасово обмежити її у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язання, покладених на неї рішенням Южненського міського суду Одеської області у справі №1533/655/2012, що набрало законної сили 15.11.2013 року, та судовим наказом Київського районного суду м. Одеси від 04.12. 2008 року у справі № 2-Н-2008/2008, що набрало законної сили 27.02.2009 року.

Колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з боржника ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 484,48 грн., як того вимагає ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Колечка Дмитра Миколайовича задовольнити.

Ухвалу Південного міського суду Одеської області від25 серпня 2025 року скасувати.

Ухвалити постанову, якою подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , задовольнити.

Тимчасово обмежити громадянку України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язання, покладених на неї рішенням Южненського міського суду Одеської області у справі №1533/655/2012, що набрало законної сили 15.11.2013 року, та судовим наказом Київського районного суду м. Одеси від 04.12. 2008 року у справі № 2-Н-2008/2008, що набрало законної сили 27.02.2009 року.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича, РНОКПП: НОМЕР_2 , судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 484,48 грн. (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.12.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева