Єдиний унікальний номер 265/5160/15-ц
Єдиний унікальний № 265/5160/15ц
Провадження № 4с/205/40/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Літвінішина Інна Іванівна, на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни,

ВСТАНОВИВ:

26 вересня 2025 року ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» поштою направило до Новокодацького районного суду міста Дніпра скаргу на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є., заінтересовані особи: ОСОБА_1 та приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Літвінішина І.І., яка надійшла до суду 02 жовтня 2025 року.

Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 07 жовтня 2025 року скаргу прийнято до розгляду судом та призначено судове засідання.

Заявник у своїй скарзі посилався на те, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 грудня 2015 року з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 солідарно стягнуто на користь АТ «Банк Форум», правонаступником якого є заявник, заборгованість за кредитним договором у розмірі 22 113,96 доларів США, пеню за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором у розмірі 40 516 грн. 88 коп. та штраф за порушення умов страхування іпотечного майна у розмірі 5 000 грн. У провадженні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є. перебував дублікат виконавчого листа № 265/5160/15, виданий Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 15 лютого 2024 року. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є. від 02 червня 2025 року виконавчий лист повернуто стягувачеві, а в мотивувальній частині постанови вказано, що залишок нестягнутої суми за виконавчим документом 384 633 грн. 70 коп. Приватний виконавець при повернення виконавчого листа мав вказати залишок нестягнутої заборгованості, у разі якщо стягнення відбувалося, саме у тій валюті, яка зазначена у виконавчому документі. Зазначення залишку у національній валюті призвело до фактичної зміни ухваленого судом рішення в непередбачений законом спосіб. На підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлених протоколом № 90 від 15 травня 2025 року та введеного в дію наказом Міністерства юстиції України від 05 червня 2025 року, діяльність приватного виконавця Матвійчук Н.Є. припинено. Рішенням Ради приватних виконавців України № 83 від 13 червня 2025 року тимчасовим приватним виконавцем для здійснення діяльності про припинення діяльності приватного виконавця Матвійчук Н.Є. призначено приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Літвінішину І.І. 25 червня 2025 року заявник звертався до суду зі скаргою на дії приватного виконавця, проте, ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 14 липня 2025 року скаргу було повернуто без розгляду, яка була отримана заявником 22 липня 2025 року. 31 липня 2025 року, усунувши недоліки скарги, заявник повторно звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця, проте, ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 12 вересня 2025 року скаргу було залишено без розгляду через неявку представника. Просили поновити строк на оскарження постанови про повернення виконавчого документа, визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є. при визначенні залишку боргу у постанові про повернення виконавчого листа у виконавчому проваджені № 66446304 та скасувати постанову ВП № 66446304 від 02 червня 2025 року про повернення виконавчого листа стягувачеві. У своїй заяві до суду просили скаргу розглядати у відсутність представника заявника, вимоги скарги підтримали, просили їх задовольнити.

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Літвінішина І.І. у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, про причини неявки судові не повідомила, письмових пояснень на скаргу не подала, будь-яких заяв чи клопотань до суду не направила.

Дослідивши та перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає, що скарга на дії приватного виконавця підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 солідарно стягнуто на користь АТ «Банк Форум», правонаступником якого є заявник, заборгованість за кредитним договором у розмірі 22 113,96 доларів США, пеню за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором у розмірі 40 516 грн. 88 коп. та штраф за порушення умов страхування іпотечного майна у розмірі 5 000 грн.

На підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2024 року видано дублікат виконавчого листа № 265/5160/15 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форум», правонаступником якого є заявник, заборгованості за кредитним договором у розмірі 22 113,96 доларів США, пені за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором у розмірі 40 516 грн. 88 коп. та штрафу за порушення умов страхування іпотечного майна у розмірі 5 000 грн. (а.с. 13-14).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є. від 02 червня 2025 року виконавчий лист № 265/5160/15-ц повернутий стягувачеві. Залишок нестягненої суми за виконавчим документом 384 433 грн. 70 коп., сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 7 610 грн. 48 коп. (а.с. 11-12).

На підставі наказу Міністерства юстиції України № 1085/7 від 05 червня 2025 року діяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є. припинена (а. с. 21).

На підставі рішення Ради приватних виконавців України № 83 від 13 червня 2025 року для здійснення заходів щодо припинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є. тимчасовим приватним виконавцем призначено Літвінішину І.І. (а.с. 24-25).

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Разом із тим, згідно роз`яснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 6, відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК України. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява № 39199/98, п. 62), «Воловік проти України» від 6 грудня 2007 року, заява № 15123/03.

У Рішенні в справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява N 23436/03 ЄСПЛ зазначено: «Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

В постанові Верховного Суду України по справі № 755/8494/16-ц від 06вересня 2017 року вказано про те, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

В постанові Великої палати Верховного суду по справі № 320/7888/16-ц від 03жовтня 2018 року вказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

У своїй скарзі ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» зазначає, що копію оскаржуваної постанови приватного виконавця Матвійчук Н.Є. про повернення виконавчого документа від 02 червня 2025 року вони отримали 16 червня 2025 року.

25 червня 2025 року заявник звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця, яку ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 14 липня 2025 року скаргу було повернуто без розгляду.

31 липня 2025 року, усунувши недоліки скарги, заявник повторно звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця, проте, ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 12 вересня 2025 року скаргу було залишено без розгляду через неявку представника.

Таким чином, суд приходить до висновку про поновлення строку ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» на подання скарги на дії державного виконавця та скасування постанови державного виконавця.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані спеціальними нормами ЗУ «Про виконавче провадження».

Положеннями частини 1 статті 1 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частинами 1, 5 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Суд враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц: «43. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у ст. 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. 44. У ч. 3 ст. 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом»... 55. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. 56. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.».

Таким чином, приватний виконавець у постанові про повернення та у відмітці на виконавчому документі мав вказати залишок нестягнутої заборгованості саме у тій валюті, яка зазначена у виконавчому документі. Тобто, у виконавчому листі визначено суми стягнень у доларах США, а зазначення приватним виконавцем Матвійчук Н.Є. у постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві залишку заборгованості виключно в гривні призвело до фактичної зміни ухваленого судом рішення в непередбачений законодавством спосіб.

За таких обставин, суд приходить висновку, що дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є. під час визначення залишку боргу при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № 66446304 є такими, що не відповідають закону, а винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № 66446304 від 02 червня 2025 року підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447, 448, 450, 451, 452, 453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (, юридична адреса: 03035, м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, корп.. 8-Б, офіс 103) строк на подання скарги на неправомірні дії приватного виконавця.

Скаргу задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни про повернення виконавчого документа стягувачеві від 02 червня 2025 року у виконавчому провадженні № 66446304 в частині визначення залишку нестягненої суми за виконавчим документом у розмірі 384 633 гривень 70 коп.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя: