ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 361/11889/24

провадження № 61-10239св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2025 року у складі судді Петришин Н. М. та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2025 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Борисової О. В., Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заяву мотивовано тим, що 23 лютого 2013 року між заявником і ОСОБА_3 укладено шлюб, який розірвано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2021 року. За час шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_4 , яка проживає разом з ОСОБА_1 .

Заявник зазначав, що ОСОБА_2 є інвалідом І групи підгрупи «Б», а також перебуває в Бородянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням з 04 жовтня 2022 року дотепер. У довідці МСЕК серії АВ, № 1085637, від 01 липня 2022 року зазначено про те, що ОСОБА_2 потребує постійної сторонньої допомоги.

Тривала хвороба матері дитини та її перебування в Бородянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням з 04 жовтня 2022 року перешкоджає їй виконувати її батьківські обов`язки щодо доньки.

Отже, він самостійно виховує та піклується про дитину, що підтверджується довідкою від 17 травня 2023 року № 86, якою встановлено, що разом із заявником проживає та перебуває на його утриманні донька ОСОБА_4 ; актом обстеження житлово-побутових умов від 16 жовтня 2024 року, яким встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на вихованні та повному утриманні батька ОСОБА_1 та мешкає разом із ним за адресою:

АДРЕСА_1 ; характеристикою ОСОБА_4 , виданою Броварським ліцеєм № 10, від 07 жовтня 2024 року

№ 01-05/442, якою підтверджується, що ОСОБА_4 виховується в неповній сім`ї, батько ОСОБА_1 бере активну участь у навчанні та вихованні доньки.

У нього є достатні доходи для здійснення виховання доньки, що підтверджуються довідкою про доходи, отримані від діяльності Товариства

з обмеженою відповідальністю «Кофітон».

Також факт самостійного виховання ним доньки ОСОБА_4 можуть підтвердити свідки.

Заявник вказував, що він є військовозобов`язаним, встановлення юридично факту самостійного виховання та утримання дитини є необхідним для подальшого подання ним документів до відповідного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою підтвердження статусу особи, що не підлягає мобілізації, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Призов заявника на військову службу за мобілізацією може зашкодити інтересам дитини, оскільки в такому випадку малолітня дитина ОСОБА_4 залишиться повністю без батьківського піклування, зважаючи на те, що матір дитини не може надати їй необхідні опіку, виховання та утримання.

Встановлення вказаного юридичного факту в цьому випадку не пов`язано із спором щодо участі матері дитини ОСОБА_2 у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування.

Матір дитини, ОСОБА_2 , не може здійснювати свої батьківські обов`язки щодо утримання та виховання дитини з об`єктивних причини - у зв`язку із тривалою хворобою, що наявна у неї, яка обумовлює її потребу у сторонньому постійному догляді, а тому вона не підлягає позбавленню батьківських прав.

Причина неможливості одержання документів, що посвідчують факт самостійного виховання та утримання дитини її батьком, полягає в тому, що законодавство України не передбачає іншого порядку підтвердження такого факту, окрім як в судовому порядку, за умови, що матір дитини не померла, не позбавлена батьківських прав тощо.

Посилаючись на те, що законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини

і встановлення зазначеного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, ОСОБА_1 просив встановити факт самостійного виховання та утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 її батьком ОСОБА_1 .

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня

2025 року заяву залишено без розгляду.

Роз`яснено заявнику його право на звернення до суду із позовом на загальних підставах.

Ухвалу суду мотивовано тим, що у справі наявний спір про право, зокрема, спір щодо участі одного з батьків в утриманні дитини та/або ухилення від участі

в утриманні дитини, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження

з обов`язковим залученням батьків дітей та органу опіки і піклування (частини четверта, п`ята статті 19 СК України). Ураховуючи наявність спору про право, який виявлений судом під час розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись частиною четвертою статті 315 ЦПК України, залишив заяву без розгляду та роз`яснив заявнику його право на звернення до суду із позовом на загальних підставах. При цьому суд посилався на висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року у справі

№ 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23).

Постановою Київського апеляційного суду від 19 червня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 залишено без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня

2025 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився

з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

07 серпня 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5. через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу,

у якій просить скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від

19 червня 2025 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, встановлення юридично факту самостійного виховання та утримання дитини

є необхідним для подальшого подання ним документів до відповідного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки

з метою підтвердження статусу особи, що не підлягає мобілізації, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Серед документів, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину, що вказані у додатку 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від

16 травня 2024 року № 560, зазначено, зокрема, рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини. Зазначене рішення суду можливо отримати виключно в разі звернення заявника до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Суди не врахували та проігнорували те, що всі інтереси дитини дотримано. Обраний заявником спосіб захисту не може вважатися таким, що суперечить закону, оскільки в межах позовного провадження суд вирішує спір по суті, конкретні права та обов`язки учасників правовідносин. Суди зробили неправильні висновки про наявність

у цій справі спору про право. Ця справа не стосується ні порушення, ні оспорення, ні невизнання прав заявника в межах статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ця справа не є спором про право. Суди безпідставно послалися на постанову Великої Палати Верховного Суду від

11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22, оскільки у вказаній справі фактичні обставини справи відмінні від обставин цієї справи.

Інші аргументи учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 29 вересня 2025 року представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_5 поновлено строк на касаційне оскарження ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2025 року та постанови Київського апеляційного суду від 19 червня 2025 року. Відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Броварського міськрайонного суду Київської області.

04 листопада 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи

ОСОБА_1 і ОСОБА_3 з 23 лютого 2013 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2021 року.

За час шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_4 .

Згідно з довідкою МСЕК серії АВ №1085637 від 01 липня 2022 року ОСОБА_2

є особою з інвалідністю І групи підгрупи «Б» та потребує постійної сторонньої допомоги.

Відповідно до довідки Бородянського психоневрологічного інтернату

з геріатричним відділенням № 46 від 18 жовтня 2023 року ОСОБА_2 перебуває в Бородянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням з 04 жовтня 2022 року дотепер.

З 04 жовтня 2022 року ОСОБА_2 проживає в Центрі комплексної реабілітації та надання соціальних послуг та знаходиться на повному державному утриманні.

Відповідно до довідки Центру надання соціальних послуг Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 17 травня 2023 року

№ 86 ОСОБА_1 фактично проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , де разом з ним проживає та перебуває на його утриманні ОСОБА_4 .

Актом обстеження житлово-побутових умов від 16 жовтня 2024 року, складеним депутатом міської ради Броварського району Київської області VІІІ скликання Батюком С. І. , за адресою: АДРЕСА_1 , засвідчено, що зі слів ОСОБА_1 за цією адресою мешкає він та його донька ОСОБА_4 , яка знаходиться на вихованні та повному утриманні батька.

Із характеристики Броварського ліцею № 10 Броварської міської ради від 07 жовтня 2024 № 01-05/442 відомо, що ОСОБА_4 навчається з першого класу в ліцеї № 10, дівчинка виховується у неповній сім`ї. Батько ОСОБА_1 бере активну участь у навчанні та вихованні доньки.

ОСОБА_1 працевлаштований, працює комірником у ТОВ «Кофітон» та його дохід за період з жовтня 2023 року до вересня 2024 року складає 106 454,08 грн.

ОСОБА_1 є військовозобов`язаним.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає

в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються

з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи

в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, від 18 січня

2024 року у справі № 560/17953/21.

Існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. В іншому разі між цими особами виникає спір про право.

Згідно зі статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У частині першій статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У статті 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування

з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Зазначена норма права дає підстави для висновку про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим

з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один з батьків проживає окремо від дитини, він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

З настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються відповідними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або у певному обсязі припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, з огляду на які обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені тільки актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один з батьків самостійно їх виконує (пункти 73, 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22).

Норми СК України не встановлюють підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість повної відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Звертаючись до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 просив встановити факт самостійного виховання та утримання доньки ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 . Метою встановлення факту заявник визначив необхідність для подальшого подання ним документів до відповідного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки

з метою підтвердження статусу особи, що не підлягає мобілізації, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Ураховуючи викладене, Верховний Суд зазначає, що вказана справа пов`язана

з вирішенням спору про право, зокрема, спору щодо участі одного з батьків

у вихованні дитини та/або ухилення від виконання батьківських обов`язків, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження з урахуванням інтересів дитини.

Доведення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком пов`язане із встановленням обставин щодо невиконання матір?ю батьківських обов`язків стосовно дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним з батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного (самостійного) виховання дитини одним з батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки

у такому випадку завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним з батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування

у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право (пункти 87, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від

11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22).

За таких обставин суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про залишення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, без розгляду, оскільки подана ним заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження. Доводи заявника можуть свідчити про існування спору про право щодо участі одного

з батьків у вихованні дітей.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від

04 жовтня 2024 року у справі № 752/5665/23 (провадження № 61-13064св23), від 20 лютого 2025 року у справі № 128/3616/24 (провадження № 61-518св25), від 27 березня 2025 року у справі № 353/886/24 (провадження № 61-15497св24), від 21 травня 2025 року у справі № 295/9166/24 (провадження № 61-12744св24).

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновком апеляційного суду щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє

в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2025 року та постанови Київського апеляційного суду від 19 червня 2025 року - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня

2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. М. Коротун

М. Ю. Тітов

М. Є. Червинська