ПОСТАНОВА

Іменем України

26 грудня 2025 року м. Кропивницький

справа № 396/1509/25

провадження № 22-ц/4809/1791/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 10 вересня 2025 року у складі головуючого судді Русіної А. А.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, візиву на позов і рішення суду першої інстанції.

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №20057-10/2024 в розмірі 22 543, 45 грн, з яких:

11 500 грн заборгованість за основною сумою боргу;

5 920 грн заборгованість за процентами;

5 123, 25 грн заборгованість за штрафними санкціями.

В обґрунтування зазначено, що 19 жовтня 2024 року між відповідачем та ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» було укладено кредитний договір № 20057-10/2024.

Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на його мобільний номер телефону, зазначений у п. 8 кредитного договору.

Відповідно до п.п. 1.6. п. 1 кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» суми кредиту за реквізитами, згідно п.п. 1.6. п. 1 кредитного договору.

Підписанням кредитного договору ОСОБА_1 підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», які розмішені на веб-сайті Товариства. Приймаючи умови кредитного договору відповідач підтвердив, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил.

Відповідач отримав кошти за умовами кредитного договору, але своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав.

24 грудня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір відступлення прав вимоги № 24122024 у відповідності до умов якого, ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» зобов`язується відступити ТОВ "ФК "ЄАПБ" права вимоги за кредитним договором.

Відповідно до Реєстру боржників від 24 грудня 2024 року до Договору факторингу №24122024 від 24 грудня 2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 22 543,45грн, з яких;

- 11 500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 5 920, 2 грн - сума заборгованості за процентами;

- 5 123, 25 грн - сума заборгованості за штрафними санкціями.

Відповідно до п.1.3. Договору факторингу, ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» зобов`язується протягом 10 (десяти) днів з дати відступлення права вимоги за Кредитним договором ТОВ «ФК «ЄАПБ», повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних ТОВ «ФК «ЄАПБ», надати інформацію передбачену чинним законодавством про ТОВ «ФК «ЄАПБ», у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства.

Всупереч умовам кредитного договору, не зважаючи на повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором, відповідач не виконав свого зобов`язання щодо погашення кредитної заборгованості, а тому позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив, в якому заперечив проти заявлених позовних вимог. В обгрунтування зазначив, що спірний кредитний договір з фінансовою установою він не укладав та не отримував кредитних коштів. Звернув увагу суду, що в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які б підтверджували наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір.

Вважає, що саме банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів.

Також, вказав що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не доведено належними та допустимими доказами, що саме вони є належним позивачем (кредитором) за кредитним договором, оскільки ними не надано належних та допустимих доказів на підтвердження переходу права грошової вимоги, а долучений договір факторингу наданий не у повному обсязі.

Посилаючись на положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 року вважає, що позичальник звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого надано кредит. У зв`язку з викладеним просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.45-48).

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 10 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачем склалися цивільно правові відносини. ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а відповідач всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни не повернув належні грошові суми, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем.

Разом з тим, суд зазначив, що наявна в матеріалах справи копія договору факторингу №24122024 від 24 грудня 2024 року не містить всіх сторінок договору, що позбавляє суд дослідити його зміст у повному обсязі та встановити його умови, за якими, як стверджує позивач, відбулося відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №20057-10/2024 від 19 жовтня 2024 року, укладеним між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 .

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт набуття права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 20057-10/2024 від 19 жовтня 2024 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подало до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 10 вересня 2025 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог позивача.

В обгрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що 10 вересня 2025 року відповідач подав до суду відзив, в якому заперечив щодо заявлених позовних вимог. Даний відзив отриманий позивачем 15 вересня 2025 року. В ухвалі суду про відкриття провадження у справі встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - п`ять днів з дня вручення відзиву відповідача на позов з доданням документів, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Однак позивач був позбавлений права надати відповідь на відзив/заперечення на доводи відповідача, оскільки 10 вересня 2025 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області у даній справі винесено рішення. Враховуючи зазначене, позивач не реалізував свої права, передбачені вимогами ЦПК України, не подав до суду повний договір факторингу, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що наявними у матеріалах справи доказами доведено факт укладення первісним кредитором та відповідачем кредитного договору, невиконання відповідачем взятих на себе за договором зобов`язань, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Щодо долучених позивачем до апеляційної скарги нових доказів.

До апеляційної скарги позивачем повний текст копії договору факторингу №24122024 від 24 грудня 2024 року.

В обгрунтування неможливості подати повний текст цього договору до суду першої інстанції позивач зазначив про те, що 10 вересня 2025 року відповідач подав відзив на позов у даній справі, в якому заперечив щодо заявлених позовних вимог. Даний відзив отриманий позивачем 15 вересня 2025 року. Разом з тим, в ухвалі суду про відкриття провадження у справі позивачеві було встановлено строк для подачі відповіді на відзив п`ять днів з дня вручення відзиву.

Однак суд першої інстанції в порушення вимог ЦПК ухвалив у даній справі 10 вересня 2025 року рішення, позбавивши позивача можливості подати свої відповідь на відзив, тим самим подати повний текст договору факторингу, який підтверджує право вимоги позивача до відповідача.

Ознайомившись із вказаним клопотанням колегія суддів вважає, що наявні підстави для прийняття нових доказів, які не були подані позивачем до суду першої інстанції, враховуючи таке.

Відповідно до частин другої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду від 24 липня 2024 року у справі № 646/857/18 (провадження № 61-5330 св 24) констатовано: «Верховний Суд зазначає, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Отже, тлумачення положень частини четвертої статті 365, 367 ЦПК України дає можливість виснувати, що суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд справи, може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа, з доведених нею поважних причин, не мала можливості подати до суду першої інстанції. Разом з тим, вирішуючи питання стосовно прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, суд апеляційної інстанції зобов`язаний мотивувати свій висновок у відповідній ухвалі або в ухваленому судовому рішенні. Крім того, у разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу.

Апеляційним судом встановлено, що ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 липня 2025 року у даній справі відкрито провадження по справі; Роз`яснено та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ч.3 ст.178 ЦПК України - п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі з доданням доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; а також документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи; Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - п`ять днів з дня вручення відзиву відповідача на позов з доданням документів, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив і доданих до нього доказів іншим учасникам справи (а.с.37).

10 вересня 2025 року відповідачем до суду першої інстанції подано відзив на позов. До відзиву долучено докази направлення даного відзиву позивачеві у даній справі, а саме - 10 вересня 2025 року (а.с.45-49).

Однак, не зважаючи на встановлення позивачеві строку для подання відповіді на відзив терміном п`ять днів з дня вручення відзиву відповідача на позов, 10 вересня 2025 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області у даній справі було ухвалено оскражуване судове рішення.

Вказані дії суду позбавили позивача можливості подати відповідь на відзив відповідача, зокрема і надати до суду повний текст договору факторингу від 24 грудня 2024 року.

За таких обставин, колегія суддів приймає даний доказ до уваги, як такий що не був поданий до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції у даній справі.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

19 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 20057-10/2024.

Відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу кредит в сумі 11 500 грн. Кредит наданий безготівковим шляхом строком на 120 днів, денна процентна ставка 0,99% в день. Дата погашення кредиту 15 лютого 2025 року.

У відповідності до п.2.21 після підписання кредитного договору Товариство надає кредит шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на банківську картку клієнта, зазначену клієнтом в заявці та цьому договорі.

Пунктом 1.6. визначено, що кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки №4149-50хх-хххх-2900 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту.

Відповідач підписав даний договір за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором W476 (а.с.5-7).

У Додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту №20057-10/2024 від 19 жовтня 2024 року погоджено графік платежів (а.с. 8).

Згідно копії Паспорту споживчого кредиту вбачається, що умови такого є ідентичними з умовами вищевказаного договору. Підпис споживача: 19.10.2024 ОСОБА_1 , НОМЕР_1 (а.с. 9-10).

Довідкою Універсальні платіжні рішення № 3466_00 від 23 квітня 2025 року підтверджено перерахування коштів ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» на картку відповідача НОМЕР_2 19 жовтня 2024 року в розмірі 11 500,00 грн (а.с.11).

24 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Аванс Кредит» укладено Договір факторингу № 24122024, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с.12-14).

Судом першої інстанції зазначено, що даний договір факторингу наданий не у повному обсязі, частина його тексту та сторінок відсутні, а саме: п.3.9 закінчується та розпочинається п. 9.6, що унеможливлює дослідити всі його умови.

На підтвердження укладення договору факторингу позивачем представлено платіжну інструкцію № 588 від 27 грудня 2024 року на суму 4 714 843,65 грн (а.с.16).

З Реєстру боржників до Договору факторингу №24122024 від 24 грудня 2024 року вбачається, що позивач набув права вимоги до боржника ОСОБА_1 на суму: сума заборгованості за основною сумою боргу 22 543,45 грн (а.с.17).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №20057-10/2024 від 19 жовтня 2024 року, здійсненого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» заборгованість відповідача ставновить: 11 500 грн сума заборгованості за кредитом; 11043,25 грн сума заборгованості за відсотками (а.с.18-19).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першоїстатті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зістаттею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно достатті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що 19 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 20057-10/2024. Відповідно до умов договору Товариство надало відповідачу кредит в сумі 11 500 грн. Кредит наданий безготівковим шляхом строком на 120 днів, денна процентна ставка 0,99% в день. Дата погашення кредиту 15 лютого 2025 року. Пунктом 1.6. визначено, що кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки №4149-50хх-хххх-2900 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту.

Відповідач підписав даний договір за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором W476 (а.с.5-7).

У Додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту №20057-10/2024 від 19 жовтня 2024 року погоджено графік платежів (а.с. 8).

Згідно копії Паспорту споживчого кредиту вбачається, що умови такого є ідентичними з умовами вищевказаного договору. Підпис споживача: 19.10.2024 ОСОБА_1 , НОМЕР_1 (а.с. 9-10).

Довідкою Універсальні платіжні рішення № 3466_00 від 23 квітня 2025 року підтверджено перерахування коштів ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» на картку відповідача НОМЕР_2 19 жовтня 2024 року в розмірі 11 500,00 грн (а.с.11).

За таких обставин колегія суддів вважає доведеним факт укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 кредитного договору. Зазначене також встановлено судом першої інстанції.

Варто зазначити, що за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі N2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору№ 20057-10/2024 від 19 жовтня 2024 року, укладеного між ОСОБА_1 та первісним кредитором. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеномустаттею 204 ЦК України.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що наявна в матеріалах справи копія договору факторингу №24122024 від 24 грудня 2024 року не містить усіх сторінок договору, що позбавляє суд дослідити його зміст у повному обсязі та встановити його умови, за якими, як стверджує позивач, відбулося відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №20057-10/2024 від 19 жовтня 2024 року, укладеним між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 .На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт набуття права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 20057-10/2024 від 19 жовтня 2024 року.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зіст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

На підставі п.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до змісту ст. 610, ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що 24 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Аванс Кредит» укладено Договір факторингу № 24122024.

Згідно п. 1.1. Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Пунктом 9.1. договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його укладення сторонами. Зобов`язання що виникають з цього договору, припиняються їх належним (повним) виконанням. Договір вважається укладеним, якщо він підписаний від імені сторін їх уповноваженими представниками, а підписи скріплені печатками сторін (а.с.69-73).

На підтвердження укладення договору факторингу позивачем надано платіжну інструкцію № 588 від 27 грудня 2024 року на суму 4 714 843,65 грн (а.с.16).

З Реєстру боржників до Договору факторингу №24122024 від 24 грудня 2024 року вбачається, що позивач набув права вимоги до боржника ОСОБА_1 на суму: сума заборгованості за основною сумою боргу 22 543,45 грн (а.с.17).

За викладених вище обставин, висновки суду про недоведеність позивачем права вимоги за договором факторингу від 24 грудня 2024 року є помилковими.

Суд першої інстанції, в порушення норм процесуального права, без дотримання визначених в ухвалі суду про відкриття провадження у даній справі, строків, встановлених для позивача для подачі відповіді на відзив, ухвалив у даній справі рішення, в той же день, в який відповідач подав свої заперечення на позов, а позивач був позбавлений можливості надати свої докази та спростування заперечень, необгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Апеляційним судом досліджено повністю зміст договору факторингу №24122024 від 24 грудня 2024 року, укладеного між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Аванс Кредит», його умови.

За встановлених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивач надав до суду належні та достатні докази на підтвердження права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №20057-10/2024 від 19 жовтня 2024 року, укладеним між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 .

Позивач просив стягнути із відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 22 543,45грн, з яких; 11 500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 920, 2 грн - сума заборгованості за процентами; 5 123, 25 грн - сума заборгованості за штрафними санкціями.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 11 500 грн та сумою заборгованості за процентами у розмірі 5 920, 2 грн підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не надано доказів виконання взятого на себе зобов`язання, ані первісному кредитору, ані позивачу у справі.

Разом з тим, позовні вимоги щодо стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за штрафними санкціями у розмірі 5 123, 25 грн задоволенню не підлягають, з огляду на таке.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі №910/8349/22 суд виснував щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1)в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2)в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3)у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі №183/7850/22.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Оскільки правовідносини між сторонами виникли 19 жовтня 2024 року, а воєнний стан триває з 24 лютого 2022 року і по даний час, вимога позивача щодо стягнення із відповідача штрафних санкцій у розмірі 5 126, 25 грн задоволенню не підлягає.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №20057-10/2024 від 19 жовтня 2024 року у розмірі 17 420,2 грн, з яких: 11 500 грн заборгованість за основною сумою боргу та 5 920,2 грн заборгованість за процентами.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 10 вересня 2025 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №20057-10/2024 від 19 жовтня 2024 року у розмірі 17 420,2 грн, з яких: 11 500 грн заборгованість за основною сумою боргу та 5 920,2 грн заборгованість за процентами.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За умовами частин 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволено на 77, 27%, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 339, 73 грн.

За подання апеляційної скарги із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 509, 60 грн пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 10 вересня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким задовольнити частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитним договором.

Стягнути із ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () заборгованість за кредитним договором №20057-10/2024 від 19 жовтня 2024 року у розмірі 17 420,2 грн, з яких: 11 500 грн заборгованість за основною сумою боргу та 5 920,2 грн заборгованість за процентами.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 339, 73 грн та витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 509, 60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повна постанова складена 26.12.2025.

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко

О. І. Чельник