ПОСТАНОВА

Іменем України

29 грудня 2025 року м. Кропивницький

справа № 387/679/25

провадження № 22-ц/4809/1717/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів" на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2025 року у складі головуючого судді Солоненко Т. В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, відзиву на позов, відповіді на відзив і рішення суду першої інстанції.

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за Договором позики №76276255 в розмірі 17 562, 5 грн, з яких: 5 000 грн заборгованість за основною сумою боргу; 12 562, 5 грн заборгованість за відсотками.

В обгрунтування зазначено, що 18 вересня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (далі Первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено Договір Позики №76276255 (далі - договір).

Згідно з п. 1 договору, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми позики.

Підписанням цього договору відповідач підтвердив, що ознайомився на сайті https:// mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п.п.5.1. п.5 договору).

Відповідно до п.20 договору, договір укладений у вигляді електронного документа щляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно ЗУ «Про електронну комерцію».

14 червня 2021 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір факторингу №14/06/21, за умовами якого до ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" перейшло право грошової вимоги до відповідача.

Відповідно до реєстру боржників №18 від 27 лютого 2024 року до Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 17 562, 5 грн, з яких: 5 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 562, 5 грн сума заборгованості за відсотками.

Позивач зазначає, що відповідач в добровільному порядку не виконує взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплаті відсотків, а тому він звернувся до суду із цим позовом.

Представник відповідача адвокат Федяєв С. В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Зазначив, що відповідач повністю не згодний із позовною заявою, оскільки: у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів; платіжні інструкції від " 28 " лютого 2024 року №20904 та №20903, надані позивачем на підтвердження виконання договору факторингу №14/16/21 від 14 червня 2021 року, можуть бути сфабриковані; проведений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає нормам закону та долученому позивачем договору позики, нарахування позивачем відсотків після закінчення строку дії договору є неправомірним, не відповідає ст.1050 ЦК України та правовим позиціям Верховного Суду. Крім того, зазначив, що відповідач є військовослужбовцем та має право не сплачувати відсотки за користування кредитом. Крім того, представник просив стягнути із позивача на користь відповідача понесені ним судові витрати на правничу допомогу у розмірі 11 000 грн (а.с.55-58).

У відповіді на відзив представник позивача заперечила щодо доводів представника відповідача, викладених у відзиві. Вказала, що позивачем доведено факт укладення із відповідачем договору позики в електронній формі. Зокрема, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування відсотків у зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору.

Зазначила, що перерахування коштів на платіжну карту відповідача за укладеним договором було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури. Відповідно до даних отриманих за допомогою сервісу визначення банку за номером картки: НОМЕР_1 , а саме за першими шістьома цифрами номера банківської картки відомо, що це картка АТ «Універсал Банку».

Представник звернула увагу, що позивач не є банківською установою, а отже на підтвердження зарахування кредитних коштів по договору перерахованих відповідачеві на його банківську картку, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не може надати жодної інформації, оскільки такі докази є банківською таємницею. Зазначила, що відповідач як тримач картки банку, на яку було перераховано кредитні кошти за кредитним договором вказаним вище, мав змогу власноруч отримати виписки по рахунку на підтвердження перерахування кредитних коштів.

Щодо розміру витрат на правничу допомогу, які просив стягнути відповідач із позивача, зазначила, що розмір витрат, заявлений відповідачем у сумі 11 000 грн не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та становить надмірний тягар. Зокрема, вказала, що дана справа має невеликий обсяг досліджуваних доказів, предмет спору у цій справі не є складним та не потребує великого обсягу фактичних даних, відноситься до категорії малозначних, а також існує велика судова практика у зазначеній категорії справ (а.с.75-89).

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2025 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що позивачем не долучено жодних доказів отримання відповідачем кредитних коштів, а саме перерахування їх на рахунок відповідача, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити факт отримання відповідачем кредиту (його розмір) та підстави і порядок нарахування заборгованості (у разі встановлення факту отримання відповідачем кредитних коштів) за договором позики №76276255 від 18 вересня 2023 року.

Додатковим рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2025 року задоволено заяву представника відповідача адвоката Галайчук Г. С. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі ЄУН 387/679/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з позивача на користь відповідача 11 000 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів" подало до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2025 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

В обгрунтування зазначено, що договір позики був укладений з позичальником в електронному вигляді із застосування електронного підпису. Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подав заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання позики, після чого позикодавець надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифіктор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання договору.

Позивач вказує, що не має доступу до Інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора через яку було здійснено ідентифікації, верифікації позивача, оскільки йому було передано тільки договір позики.

Так, зазначає про те, що позивачем у суді першої інстанції було заявлено клопотання про витребування доказів, а саме у АТ КБ «Універсал Банк» інформацію щодо наявності у відповідача карткового рахунку, відкритого у банку, а також надходження грошових коштів на його рахунок. Разом з тим, судом було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.

Представник стверджує, що стороною відповідача не надано суду належних і документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його банківську картку (рахунок), вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний рахунок йому не належить. Відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких даних.

Звертає увагу суду, що жодних заперечень з приводу того, що ОСОБА_1 не погодився з умовами та привилами надання кредиту під час укладення чи підписання договору, матеріали справи не містять.

Крім того, позивач зазначив, що станом на день подачі апеляційної скарги від первісного кредитора ним отримано додаткові докази у справі на підтвердження зарахування платежу, які просив долучити до матеріалів справи та врахувати при розгляді.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції у даній справі.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

18 вересня 2023 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 було укладено договір позики №76276255 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.

Відповідно до умов зазначеного договору, первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти, в сумі 5 000,00 гривень строком на 30 днів, зі сплатою базової процентної ставки за перший день користування позикою 2,5 %. Дата надання позики 18 вересня 2023 року, дата повернення позики 17 жовтня 2023 року, знижена процентна ставка 0,875%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (не застосовується в період воєнного стану) 2,70 % (а.с.7-9).

З розрахунку заборгованості за договором позики №76276255 від 18 вересня 2023 року, встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 за період з 18 вересня 2023 року по 27 лютого 2025 року становить 17 562,50 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 5 000 грн, заборгованість за відсотками - 12562,50 грн (а.с.11-14).

14 червня 2021 року між ТОВ " 1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "ФК"Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №14/06/21.

Відповідно до п. 1.1 за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору.

Згідно п.1.2 договору, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 16-19).

28 липня 2021 року, 13 червня 2022 року, 27 лютого 2024 року, між ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" та ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" укладено додаткові угоди №2, №7, №20 до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2023 року (а.с.20, 21, 22).

До позовної заяви долучено копію Реєстру боржників № 18 від 27 лютого 2024 року за договором факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року (а.с. 13), витяг з Реєстру боржників №18 до Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ "ФК"Європейська агенція з повернення боргів" у якому міститься запис: боржник ОСОБА_1 , номер договору позики 76276255, сума заборгованості разом 17 562,50 грн, сума заборгованості за основною сумою боргу 5 000 грн, сума заборгованості за відсотками 12 562,50 грн (а.с.24-25).

Відповідно до копії платіжної інструкції в національній валюті від 28 лютого 2024 року №20904, ТОВ "ФК «ФК «ЄАПБ» перерахувало ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» кошти згідно договору відступлення прав вимоги згідно додаткової угоди №20 від 27 лютого 2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, у сумі 1795717,27 гривень (а.с. 26).

Згідно копії платіжної інструкції в національній валюті від 28 лютого 2024 року №20905, ТОВ "ФК «ФК «ЄАПБ» перерахувало ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» кошти згідно договору відступлення прав вимоги згідно додаткової угоди №20 від 27 лютого 2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року у сумі 392284,79 гривень (а.с. 26, на звороті).

Відповідно до копії платіжної інструкції в національній валюті від 28 лютого 2024 року №20903, ТОВ "ФК «ФК «ЄАПБ» перерахувало ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» кошти згідно договору відступлення прав вимоги згідно додаткової угоди №20 від 27 лютого 2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року у сумі 2937736,03 гривень (а.с. 27).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першоїстатті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується та не спростовано відповідачем, що 18 вересня 2023 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 було укладено договір позики №76276255 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов зазначеного договору, первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти, в сумі 5 000,00 гривень строком на 30 днів, зі сплатою базової процентної ставки за перший день користування позикою 2,5 %. Дата надання позики 18 вересня 2023 року, дата повернення позики 17 жовтня 2023 року, знижена процентна ставка 0,875%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (не застосовується в період воєнного стану) 2,70 %.

У пункті 28 договору зазначено особисту інформацію відповідача, його паспортні дані, РНОКПП, поштову адресу, картковий рахунок НОМЕР_1 .

Пунктом 24 визначено, що даний договір укладений на взаємовигідних умовах, на принципах ст.ст. 6, 627 ЦК України.

Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором позичальника Sgc78NButY (а.с.7-9).

Вирішуючи спір між сторонами по суті позовних вимог, колегія суддів виходить з того, що відповідачем не заперечується сам факт укладення ним кредитного договору, водночас, стверджується про відсутність доказів виконання позикодавцем свого зобов`язання за договором позики, яке полягає у перерахуванні позичальнику погоджених сторонами у договорах коштів позики/кредиту.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не долучено жодних доказів отримання відповідачем кредитних коштів, а саме перерахування їх на рахунок відповідача, у зв`язку з чим суду позбавлений можливості встановити факт отримання відповідачем кредиту (його розмір) та підстави і порядок нарахування заборгованості (у разі встановлення факту отримання відповідачем кредитних коштів) за договором позики №76276255 від 18 вересня 2023 року.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем до суду першої інстанції було подано клопотання про витребування доказів, а саме щодо інформації про наявність у ОСОБА_1 картки банку (рахунку) № НОМЕР_2 та інформації про зарахування на цей картковий рахунок грошових коштів у розмірі 5 000 грн. В обгрунтування неможливості отримання вказаного доказу самостійно, позивач зазначив про те, що не є первісним кредитором, а тому не володіє та не може володіти інформцією про перехування коштів на картку відповідача (а.с.66-69).

Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 24 червня 2025 року відмовлено у задоволенні заявленого позивачем клопотання у зв`язку з тим, що позивачем пропущео строки для подачі такого клопотання та не заявлено клопотання про продовження таких строків. Також судом зазначено, що стороною не вжито заходів для отримання запитуваних доказів самостійно.

В апеляційній скарзі міститься клопотання про долучення до матеріалів справи доказів перерахування грошових коштів первісним кредитором на карту відповідача. Зазначен, що вказаний доказ ним отримано від первісного кредитора станом на день подачі апеляційної скарги.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням, зокрема мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказу, який не подавався до суду першої інстанції, апеляційний суд враховує суттєве значення такого доказу для правильного вирішення справи, а суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у даній справі про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог, фактично не сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК.

У частинах першій - третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів, вирішуючи питання про врахування нових доказів при розгляді справи, враховує, що відповідачем не надано жодних доказів, які б підтвердили факт того, що між ним та первісним кредитором відсутні кредитні зобов`язання, зокрема останній не надав виписку по свому картковому рахунку на спростування видачі йому кредитних коштів.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити довідку про підтвердження платежу та перерахування на картку № НОМЕР_1 , 18 вересня 2023 року 5 000 грн первісним кредитором. Додаткова інформація про платіж: ОСОБА_1 сума 5 000 грн, дата транзакції 18 вересня 2023 року, договір №75831227, дата договору 18 вересня 2023 року, маскований номер картки № НОМЕР_1 .

Вказаний доказ підтверджує факт виконання кредитором свого зобов`язання за укладеним міжТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 договором позики.

Варто зазначити, що за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі N2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Так, з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. зокрема, постанови Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, від 25 липня 2024 року у справі № 500/6150/14).

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору від 18 вересня 2023 року, укладеного між відповідачем та первісним кредитором. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Щодо тверджень представника відповідача, викладених у відзиві на позов про те, що позивач не набув права вимоги до відповідача за договором факторингу, у зв`язку з тим, що у відповідача виникає сумнів щодо даного правочину, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зіст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

На підставі п.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до змісту ст. 610, ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що 14 червня 2021 року між ТОВ " 1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "ФК"Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №14/06/21.

Відповідно до п. 1.1 за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору.

Згідно п.1.2 договору, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 16-19).

28 липня 2021 року, 13 червня 2022 року, 27 лютого 2024 року, між ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" та ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" укладено додаткові угоди №2, №7, №20 до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2023 року (а.с.20, 21, 22).

До позовної заяви долучено копію Реєстру боржників № 18 від 27 лютого 2024 року за договором факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року (а.с. 13), витяг з Реєстру боржників №18 до Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ "ФК"Європейська агенція з повернення боргів" у якому міститься запис: боржник ОСОБА_1 , номер договору позики 76276255, сума заборгованості разом 17 562,50 грн, сума заборгованості за основною сумою боргу 5 000 грн, сума заборгованості за відсотками 12 562,50 грн (а.с.24-25).

Відповідно до копії платіжної інструкції в національній валюті від 28 лютого 2024 року №20904, ТОВ "ФК «ФК «ЄАПБ» перерахувало ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» кошти згідно договору відступлення прав вимоги згідно додаткової угоди №20 від 27 лютого 2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, у сумі 1795717,27 гривень (а.с. 26).

Згідно копії платіжної інструкції в національній валюті від 28 лютого 2024 року №20905, ТОВ "ФК «ФК «ЄАПБ» перерахувало ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» кошти згідно договору відступлення прав вимоги згідно додаткової угоди №20 від 27 лютого 2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року у сумі 392284,79 гривень (а.с. 26, на звороті).

Відповідно до копії платіжної інструкції в національній валюті від 28 лютого 2024 року №20903, ТОВ "ФК «ФК «ЄАПБ» перерахувало ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» кошти згідно договору відступлення прав вимоги згідно додаткової угоди №20 від 27 лютого 2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року у сумі 2937736,03 гривень (а.с. 27).

За викладених вище обставин, враховуючи, що даний договір факторингу в судовому порядку недійним не визнано, відсутні підстави вважати, що позивач не набув права грошової вимоги до відповідача.

Оскільки доказів належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань на користь первісного кредитора матеріали справи не містять, натомість, належними доказами у справі підтверджується факт набуття ТОВ « ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за договором позики, колегія суддів погоджується з доводами позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача отриманих та не повернутих сум за умовами договору позики.

Місцевий суд зазначеного не врахував, з порушенням норм процесуального права розглянув справу і дійшов передчасних висновків про недоведеність позовних вимог позивача, безпідставно поклавши тільки на сторону позивача тягар доказування.

Згідно розрахунку заборгованості за договором позики №76276255 від 18 вересня 2023 року, встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 за період з 18 вересня 2023 року по 15 січня 2024 року становить 17 562,50 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 5 000 грн, заборгованість за відсотками 12 562,50 грн (а.с.11-14).

Відповідно до вказаного розрахунку первісним кредитором здійснено нарахування відсотків за користування позикою до 15 січня 2024 року включно.

Заперечуючи щодо стягнення відсотків за користування позикою, представник відповідача зазначав про те, що відповідач є військовослужбовцем та звільнений від сплати відсотків за користування кредитом.

Колегія суддів не погоджується із такими доводами відповідача та вважає їх помилковоми, з огляду на таке.

Так, частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на момент укладення договору позики) визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Відповідачем долучено копію довідки вч НОМЕР_3 від 12 грудня 2024 року №15094, у якій зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_3 з 27 листопада 2024 року (а.с.61).

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази, що відповідач станом на день укладення договору позики, 18 вересня 2023 року був військовослужбовцем, а тому положення частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на нього можуть поширюватись лише з 27 листопада 2024 року, тобто з моменту, коли він почав військову службу.

Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів нарахування відсотків за користування позикою здійснювалось первісним кредитором до 15 січня 2024 року включно.

Тому відсутні підстави для висновку про порушення прав відповідача при нарахуванні відсотків за користування кредитом.

За встановлених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивач надав до суду належні та достатні докази на підтвердження укладення між первісним кредитором та відповідачем договору позики, факту перерахування на вказану відповідачем картку грошових коштів за умовами договору, а також своє право вимоги до відповідача. При цьому відповідач не спростував належними та достатніми доказами наявність між ним та первісним кредитором договорівних правовідносин, не надав доказів виконання чи часткового виконання взятого на себе зобов`язання за кредитним договором.

З урахуванням зазначеного, вимоги позивача підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором позики №76276255 в розмірі 17 562, 5 грн, з яких: 5 000 грн заборгованість за основною сумою боргу; 12 562, 5 грн заборгованість за відсотками.

Щодо додаткового рішення суду першої інстанції у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі процесуальні, питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі.

Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.06.2018 року в справі № 756/4441/17 (провадження № 61-17081св18)).

У постанові від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у справі № 911/956/17 (361/6664/20), від 07 березня 2023 року у справі № 922/3289/21. Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови суду апеляційної інстанції у цій справі, то додаткову постанову цього суду також слід скасувати.

Додаткове рішення не може існувати окремо від первісного (основного) рішення та у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу (висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2018 року у справі № 923/631/15, від 23 січня 2020 року у справі № 910/20089/17, від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20).

Таким чином, додаткове рішення суду першої інстанції, ухвалене у порядку ст. 270 ЦПК України, є невід`ємною частиною основного рішення у справі та не може існувати окремо від нього. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

У справі, що переглядається, додатковим рішенням від 09 вересня 2025 року у даній справі Добровеличківський районний суд Кіровоградської області стягнув з позивача на користь відповідача 11 000 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, у зв`язку із скасуванням рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2025 року, додаткове рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2025 року також підлягає скасуванню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2025 року, ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на його користь позивача заборгованості за договором позики №76276255 в загальному розмірі 17 562, 5 грн.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за подання позовної заяви та апеляційної скарги позивачем сплачено 6 056 грн судового збору, тому понесені судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2025 року та додаткове рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" () заборгованість за Договором позики №76276255 в розмірі 17 562, 5 грн, з яких: 5 000 грн заборгованість за основною сумою боргу; 12 562, 5 грн заборгованість за відсотками.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" () витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальному розмірі 6 056 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повна постанова складена 29.12.2025.

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко