Провадження № 2/686/5128/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі : головуючого судді - Заворотної О.Л.,

секретаря судового засідання - Сікори Ю.В.

з участю прокурора Мельника В.М.

представника позивача Колокольникова О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький цивільну справу за позовом Керівника Окружної прокуратури міста Хмельницького в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки,

встановив:

Керівник окружної прокуратури міста Хмельницького в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради (далі - прокурор) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (далі - ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області), ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки, в обґрунтування якої вказав, що наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 20 червня 2019 року № 22-4513-СГ затверджено документацію із землеустрою та передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :09:008:1600), розташовану за межами населених пунктів Копистинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. На підставі цього наказу 26 червня 2019 року зареєстровано право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яку за договором купівлі-продажу від 10 вересня 2019 року ОСОБА_2 відчужив ОСОБА_1 . Прокурор указував, що згідно з актом на право колективної власності на землю серії ХМ № 31 від 18 грудня 1995 року Колективному сільськогосподарському підприємству «Відродження» с. Колибань (далі - КСП «Відродження») передано у колективну власність 962,3 га земель на території Копистинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області. За наслідками розпаювання цієї землі, земельні ділянки №253 по 263, з 271-277, з 530-554 віднесені до невитребуваних паїв та перейшли у комунальну власність.

Прокурор також вказував що оспорюваний наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області є незаконним, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :09:008:1600 накладається на земельні ділянки невитребуваних паїв колишнього КСП «Відродження» за № 274 та №276, ця земельна ділянка не була вільною, а тому ОСОБА_2 набув право власності на неї незаконно. У зв`язку із чим, ОСОБА_1 придбала спірну земельну ділянку в особи, яка не мала права на її отримання та відчуження, внаслідок чого ця ділянка вибула з власності територіальної громади поза її волею та може бути витребувана у добросовісного набувача, у зв`язку з чим просив визнати недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 20 червня 2019 року № 22-4513-СГ про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 , яка розташована за межами населених пунктів Копистинської сільської ради Хмельницького району, надавши йому у власність вказану земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :09:008:1600) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану за межами населених пунктів Копистинської сільської ради (Хмельницької міської територіальної громади); витребувати у ОСОБА_1 на корить Хмельницької міської ради земельну ділянку (кадастровий номер :09:008:1600).

Ухвалою суду від 26 квітня 2023 року провадження у даній справі в частині позовних вимог, заявлених до ОСОБА_2 , закрито у зв`язку зі смертю останнього.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 травня 2023 року у позові керівника Окружної прокуратури міста Хмельницького в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Хмельницької міської ради, до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу, витребування земельної ділянки, відмовлено.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 19.10.2023 рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 травня 2023 року в частині відмови у витребуванні земельної ділянки скасувати та ухвалено в цій частині нове рішення та витребувано у ОСОБА_1 на користь Хмельницької міської ради () земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :09:008:1600), що знаходиться за межами населених пунктів Копистинської сільської ради (Хмельницька міська територіальна громада).

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.04.2025 постанову Хмельницького апеляційного суду від 19.10.2023 в частині позовних вимог про витребування у ОСОБА_1 на користь Хмельницької міської ради () земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер :09:008:1600), що знаходиться за межами населених пунктів Копистинської сільської ради (Хмельницька міська територіальна громада) скасовано, а справа в цій частині направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, надав пояснення суду, де зазначив, що позовну заяву Окружною прокуратурою міста Хмельницького подано до суду 09.06.2021. Станом на момент реалізації прокурором повноважень з представництва інтересів держави в суді шляхом звернення з позовом до суду діяла редакція статті 177 ЦПК України, яка визначала перелік документів, що додаються до позовної заяви. Позовна заява прокурора на час направлення до суду відповідала вимогам, викладеним у цій статті.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. В законодавстві України, в тому числі у Законі України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» відсутні норми, які вказують на те, що абзац другий частини четвертої статті 177 ЦПК України має зворотну дію в часі.

Окрім того, відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону передбачено зворотну дію закону в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права.

Умови та порядок компенсації викладено законодавцем у частині п`ятій статті 390 ЦК України.

Порядок обчислення та перебігу граничного строку для витребування майна в добросовісного набувача викладено у статті 388 ЦК України.

Натомість абзац другий частини четвертої статті 177 ЦПК України не містить умов та порядку компенсації вартості нерухомого майна, а також порядку обчислення та перебігу граничного строку, оскільки є нормою процесуального права, а не нормою матеріального права.

Стаття 177 ЦПК України лише встановлює вимоги до документів, що додаються до позовної заяви.

Таким чином, абзац другий частини четвертої статті 177 ЦПК України не має зворотної дії в часі.

Також варто взяти до уваги те, що ця норма і не могла б мати зворотної дії в часі в силу статті 58 Конституції України, оскільки абзац другий частини четвертої статті 177 ЦПК України погіршує становище позивача внаслідок встановлення додаткових вимог до позовної заяви, а не пом`якшує.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Верховний Суд у постановах від 12.10.2021 у справі № 905/2382/18, від 21.07.2021 у справі № 904/903/20, від 20.01.2021 у справі № 905/2382/18, від 12.11.2020 у справі № 911/956/17 та інших дійшов висновку про те, що факт подання позовної заяви із зазначенням вимог та підстав такого звернення є реалізацією права на судовий захист та за своєю правовою природою є процесуальною дією, що зумовлює обов`язок суду розглянути спір із застосуванням до спірних правовідносин процесуального закону, чинного на дату звернення відповідної особи до суду та розгляду її позовних вимог.

Таким чином, норми ЦПК України підлягають застосуванню в редакції, чинній на час вчинення окремої процесуальної дії звернення прокурора з позовом до суду (09.06.2021).

Оскільки позовна заява відповідає вимогам статті 177 ЦПК України у редакції, чинній на 09.06.2021, підстав для подання прокурором до суду експертно-грошової оцінки спірних земельних ділянок та документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в сумі їх вартості, немає.

Щодо незастосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» в частині умов та порядку компенсації органом державної влади добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна.

Відповідно до п.1 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону, положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом.

Судами першої та апеляційної інстанції, рішення у цій справі ухвалено до моменту прийняття вищевказаних положень Закону та ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на важливості встановлення розумної обачності як критерію добросовісності набувача. Вона передбачає не лише порівняння відомостей про права на нерухоме майно з інформацією, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також: перевірку, виявлення та докладання інших зусиль для визначення наявності прав інших осіб на майно (постанови від 15.09.2020 у справі №469/1044/17, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 30.01.2019 у справі №357/9328/15-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц, від 30.05.2018 у справі № 469/1393/16-ц, від 22.05.2018 у справі №469/1203/15-ц, від 15.05.2018 у справі № 372/2180/15-ц).

Очевидність порушень норм законодавства та цінність для суспільства предмета спірних правочинів можу свідчити про те, що їх учасники мали усвідомлювати протиправність заволодіння майном, але свідомо чи через необачність можливі негативні наслідки, пов`язані з необхідністю повернення його до державної чи комунальної власності проігнорували, що свідчить про відсутність добросовісності набувача.

Добросовісність також відсутня в діях, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Зокрема, на недобросовісність у цій справі вказують ті обставини, що особами одночасно подавались заяви про відведення ділянок в межах одного масиву невитребуваних паїв, у короткий строк після відведення земельних ділянок землі відчужено одній особі, в одного нотаріуса.

Так, повідомляє суду, що Окружною прокуратурою міста 09.06.2021 пред`явлено 14 аналогічних позовів до ОСОБА_1 (13 з яких розглянуті та задоволені справи №№686/14733/21, 686/14715/21, 686/14706/21, 686/14727/21,686/14708/21, 686/14741/21, 686/14731/21, 686/14725/21, 686/14714/21,686/14721/21, 686/14737/21, 686/14707/21, 686/14718/21) щодо земельних ділянок, які є суміжними одна одній та спірній у цій справі.

Так, підставою для звернення Окружною прокуратурою міста Хмельницького до суду з вказаними позовами є підтверджений належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факти незаконної передачі Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області у власність громадян за межами населених пунктів Копистинської сільської ради земельних ділянок загальною площею 28 га, із невитребуваних паїв, які залишилися після розпаювання земель колективної власності колишнього ВСК «Відродження» (правонаступника КСП «Відродження»), для ведення особистого селянського господарства як із вільних земель державної власності.

При цьому, повноваження щодо розпорядження цими землями на момент прийняття органом виконавчої влади оспорюваних наказів належали органу місцевого самоврядування згідно Закону України від 10.07.2018 № 2498-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», яким внесено зміни до Земельного кодексу України та визначено, що землі колективних сільськогосподарських підприємств, які припинені, вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані.

В подальшому, ОСОБА_1 через два місяці з моменту передачі у власність першочерговим власникам земельних ділянок, фактично одночасно їх придбано, а саме 16.08.2019 - 13 земельних ділянок та 10.09.2019 - спірну земельну ділянку.

Реєстраційні дії вчиняла одна і таж особа - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Фомова О.С.

Таким чином, ОСОБА_1 придбала спірні земельні ділянки в осіб, які набули їх у власність незаконно, на підставі рішення неуповноваженого органу, внаслідок чого ця земля вибула з власності територіальної громади поза її волею та може бути витребувана у набувача.

Оцінюючи зазначені обставини, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 17.04.2025 у справі №686/14707/21, якою залишено в силі постанову Хмельницького апеляційного суду від 15 листопада 2023 року про задоволення позову Окружної прокуратури міста до ОСОБА_1 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :09:008:1605, яка є суміжною до спірної і набута аналогічним чином як і земельна ділянка з кадастровим номером :09:008:1600, зазначив: «За обставин цієї справи, ОСОБА_3 незаконно набувши право власності на спірну земельну ділянку, через незначний період часу - два місяці відчужила її ОСОБА_1 , за умов, які мали б викликати сумнів в останньої, і яка, проявивши розумну обачність, ознайомившись зі змістом документів, що підтверджують право власності відчужувача на цю земельну ділянку, і за необхідності, отримавши правову допомогу, мала б зважити на такі обставини при укладенні правочину купівлі-продажу земельної ділянки, тому не можна вважати, що за таких обставин мало місце порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Таким чином, фактичні обставини справи ставлять під обґрунтований сумнів добросовісність ОСОБА_1 .

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, Велика Палата Верховного Суду вважає, що можливість віндикації майна, його витребування від особи, яка незаконно або свавільно заволоділа ним, має нормативну основу в національному законодавстві.

Зокрема, пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України передбачений такий спосіб захисту, як відновлення становища, яке існувало до порушення, а статтею 387 ЦК України передбачено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння.

Внаслідок незаконного перебування у власності відповідача спірної земельної ділянки, Хмельницька міська рада як власник позбавлена можливості виставити її на аукціон, з метою передачі в оренду, внаслідок чого, територіальна громада не отримує передбаченні законодавством орендні платежі, що негативно впливає на наповненість та збільшення бюджету, як складової частини фінансових ресурсів, що є запорукою стабільної економіки держави.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення).

Повернення органу місцевого самоврядування земельної ділянки, незаконно відчуженої Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області фізичній особі, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів.

А тому до спірних правовідносин підлягає застосування ст. 387 Цивільного кодексу України, згідно якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку, подала пояснення щодо позовних вимог, де вказувала, що відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, зокрема, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права.

Добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, зокрема передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

За змістом ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

Таким чином, набувач визнається добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння. Добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач буде вважатися добросовісним доки не буде доведено протилежне.

Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення загального («суспільного», «публічного») інтересу, яким може бути, зокрема, інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства може становити суспільний (загальний) інтерес (рішення від 02 листопада 2004 року у справі «Tregubenko v. Ukraine», заява № 61333/00, пункт 54).

Прокурор, звертаючись з даним позовом, наводить підстави позову щодо неправомірних дій саме Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області щодо передання в користування земельної ділянки.

При цьому, прокурором не наведено, а матеріали справи не містять доказів пропорційності втручання у право власності набувача такого майна відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції в частині вирішення позовних вимог про витребування земельної ділянки.

Тому, оскільки прокурором не доведено винної, протиправної поведінки набувача права власності, вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем права власності на земельну ділянку.

Відтак, враховуючи факт набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, в силу необізнаності останньої про будь-які обмеження щодо набуття відповідного права, вказане свідчить про добросовісність дій ОСОБА_1 , як набувача права власності на земельну ділянку, й правові підстави для витребування відповідної земельної ділянки у зазначеного добросовісного відповідача відсутні.

Як вбачається зі змісту позовної заяви обґрунтуванням належності колективному сільськогосподарському підприємству «Відродження» права колективної власності на спірну земельну ділянку є надана прокурором копія державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ 31 від 18 грудня 1995 року.

Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу Української РСР № 561-XII від 18 грудня 1990 року (в редакції закону від 22 червня 1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Згідно із ст. 23 Земельного кодексу Української РСР право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» № 2201-XII від 13 березня 1992 року затверджено форми державних актів, в тому числі, на право колективної власності на землю.

З урахуванням положень вказаного вище законодавства, прокурором не надано суду належного та допустимого доказу, зокрема, оформленого у відповідності до вимог закону державного акта на право колективної власності на землю, який би підтверджував належність колективному сільськогосподарському підприємству «Відродження» права колективної власності на спірну земельну ділянку.

За відсутності: оригіналу державного акта на право колективної власності; технічної документації, на підставі якої складеного відповідний акт; плану земельної ділянки з визначенням на ньому її меж і розмірів, описом меж суміжних власників землі і землекористувачів, та зазначенням на ньому всіх поворотних точок меж земельної ділянки й всіх точок, закріплених в натурі (на місцевості) довгостроковими межовими знаками, виключно на підставі яких можливо встановити факт накладення земельних ділянок, прокурором жодним належним та допустимим доказом не доведено відповідний факт накладення спірної земельної ділянки, яка належать на праві власності ОСОБА_1 , на земельну ділянку, яка нібито належить на праві колективної власності КСП «Відродження», що свідчить про невмотивованість та необґрунтованість вимоги про витребування у відповідача належної останній на праві власності земельної ділянки.

В свою чергу, факт неможливості проведення судової земельно-технічної експертизи у зв`язку із відсутністю документів, необхідних для її проведення, свідчить про неможливість доведення факту накладення належної відповідачу на праві земельної ділянки на земельну ділянку, яка нібито належить на праві колективної власності КСП «Відродження».

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

В даній позовній заяві, прокурор, обґрунтовуючи наявність інтересів держави вказує на необхідність у задоволенні суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання витребування земельної ділянки на користь Хмельницької міської ради.

Сама по собі обставина незвернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Отже, вказані прокурором обставини пасивної поведінки позивача, без відповідних підтверджуючих доказів не дають підстав для висновку про невиконання чи неналежне виконання Хмельницькою міською радою, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій відносно захисту прав держави.

Доказів того, що Хмельницька міська рада не має можливості самостійно захистити права у наведеному випадку, як і неналежності здійснення нею такого захисту, прокурором не надано та матеріали справи, відповідно, не містять.

Матеріали справи свідчать про те, що прокурор прийняв на себе функції альтернативного суб`єкта звернення до суду, який не може замінювати належного суб`єкта владних повноважень. При цьому, сам лише факт відсутності звернення суб`єкта владних повноважень із позовом до відповідача не може свідчити про свідоме зволікання уповноваженого органу щодо захисту своїх прав та інтересів.

Наведене свідчить про недоведеність наявності підстав до звернення з позовом саме прокурором в інтересах держави саме в особі визначеного у позовній заяві позивача, оскільки їх наявність визначається не лише обґрунтованістю у позові інтересів держави, а сукупністю наявності таких інтересів з обґрунтованими (документально підтвердженим) представницькими функціями.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Рішенням Копистинської сільської ради народних депутатів Хмельницького району Хмельницької області від 22 березня 1995 року № 3 передано КСП «Відродження» у колективну власність 962,3 га землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі цього рішення КСП «Відродження» одержало державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ № 31 від 18 грудня 1995 року.

Згідно з протоколом № 3 загальних зборів членів КСП «Відродження» від 08 травня 1998 року постановлено прийняти кооперативну форму господарювання, тобто реформуватися з колективного сільськогосподарського підприємства (КСП) у виробничий сільськогосподарський кооператив (ВСК) «Відродження».

Науково-виробничим Товариством з обмеженою відповідальністю «Геокадастр» (далі - НВ ТОВ «Геокадастр») розроблено проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на території Копистинської сільської ради Хмельницького району та картографічний матеріал розташування земельних ділянок колективної власності.

Загальні збори власників земельних часток (паїв) на території Копистинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області рішенням від 03 листопада 2008 року затвердили проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) колишнього ВСК «Відродження» та провели розподіл земельних ділянок між співвласниками методом жеребкування. Цим же рішенням земельні ділянки № НОМЕР_1 по НОМЕР_2 , з НОМЕР_3 , з 530-540, з 548 по 554 не включені у жеребкування та залишені для невитребуваних паїв.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-4513-СГ від 20 червня 2019 року, за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою та надано йому у власність земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :09:008:1600) для ведення особистого селянського господарства (проект розроблено на підставі наказу № 22-3530-СГ від 25 квітня 2019 року).

Право приватної власності ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку зареєстровано 26 червня 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстратором Олешинської сільської ради Хмельницького району Андрієвською М.В., номер запису про право власності 32192376, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250(рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 01 липня 2019 року, індексний номер 47562358).

10 вересня 2019 року ОСОБА_2 відчужив вказану земельну ділянку ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу.

Право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку зареєстровано приватним нотаріусом на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.09.2019 року, індексний номер 48611415, номер запису про право власності 33160354.

Відповідно до інформації Хмельницької регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» та наданих картографічних матеріалів земельна ділянка, що передана ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :09:008:1600, накладається на земельні ділянки колективної власності на території Копистинської сільської ради, які протоколом загальних зборів від 03 листопада 2008 року залишено для невитребуваних паїв, а саме на земельні ділянки під номерами 274 та 276, що розташовані на картографічному матеріалі проекту землеустрою із схематичним зображенням.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 727-р територія населеного пункту Копистин увійшла до складу території Хмельницької територіальної громади (адміністративний центр територіальної громади - м. Хмельницький); рішенням сесії Хмельницької міської ради від 08 грудня 2020 року № 11 на території Хмельницької міської територіальної громади утворено 6 старостинських округів в тому числі з центром у с. Копистин, що складається із сіл Копистин, Івашківці, Колибань, Мала Колибань та селища Богданівці.

Розпочато процедуру реорганізації Копистинської сільської ради шляхом приєднання до Хмельницької міської ради.

Згідно з інформацією Відділу Держгеокадастру у Хмельницькому районі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 24 березня 2021 року № 10-22-0.33-455/116-21 спірна земельна ділянка перебуває у межах земель колективної власності колишнього КСП «Відродження».

Відповідно до інформації Відділу Держгеокадастру у Хмельницькому районі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 19 квітня 2021 року № 10-22-0.33-584/116-21 встановлено, що оригінал державного акта на право колективної власності на землю КСП «Відродження» с. Колибань відсутній. Надано завірену копію Книги реєстрації державних актів на право колективної власності на землю Хмельницької районної ради, у якій було зареєстровано державний акт на право колективної власності КСП «Відродження».

Листом від 10 лютого 2021 року № 31-1898 вих-21 заступник керівника Хмельницької місцевої прокуратури проінформував Хмельницьку міську раду про виявлені факти неправомірного набуття права власності на земельну ділянку кадастровий номер :09:008:1600 та наявності підстав для вжиття міською радою заходів до поновлення інтересів територіальної громади.

Хмельницькою міською радою повідомлено прокуратуру листом від 24 лютого 2021 № 892-02-2021, що відповідні заходи будуть вживатись самостійно та запропоновано надати прокуратурі документи, які підтверджують порушення.

Листом від 19 травня 2021 року № 3053-02-24-21 Хмельницька міська рада повідомила прокурора, що заходів представницького характеру, спрямованих на усунення виявлених порушень та поновлення інтересів територіальної громади шляхом звернення до суду, не вжито.

21 травня 2021 року керівник Окружної прокуратури м. Хмельницького направив Хмельницькій міській раді лист-повідомлення, в якому попередньо повідомив міську раду про намір здійснення прокурором представництва в суді законних інтересів держави в особі Хмельницької міської ради шляхом пред`явлення до Хмельницького міськрайонного суду позовних вимог, в тому числі до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 20 червня 2019 року № 22-4513-СГ та витребування земельної ділянки кадастровий номер :09:008:1600 на користь Хмельницької міської ради.

Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор, зокрема, просив витребувати у ОСОБА_1 на користь держави земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер :09:008:1600) для ведення особистого селянського господарства, що була передана у власність ОСОБА_2 на підставі наказу ГУ Держеокадастру у Хмельницькій області від 20 червня 2019 року № 22-4513-СГ, з посиланням на те, що останній набув її у власність незаконно, з порушенням вимог Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 3 ЗК України в редакції, чинній на час видачі КСП «Відродження» державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ № 31 від 18 грудня 1995 року. (далі - ЗК України 1990 року), власність на землю в Україні мала такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності визнавались рівноправними. Власник землі міг вільно володіти, користуватись та розпоряджатись нею.

Статтею 5 ЗК України в редакції 1990 року, передбачено, що земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Відповідно до статей 22, 23 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян.

Згідно з пунктом 3.2. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди, що затверджена України Наказом Держкомітету по земельних ресурсах від 15.04.1993 за №28, що була чинна на дату отримання КСП «Відродження» державного акту, слідує, що державні акти на право колективної власності на землю реєструються відповідно: у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право колективної власності на землю згідно з Додатком № 1.

Згідно листа відділу у Хмельницькому районі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 19.04.2021 № 10-22-0-33-584/116-21 встановлено що у відділі відсутній державний акт на право колективної власності на землю КСП «Відродження» с. Колибань Хмельницького району.

Разом з тим, факт отримання у колективну власність КСП «Відродження» с. Колибань Хмельницького району Хмельницької області земельної ділянки площею 962,3 га підтверджується рішенням третьої сесії Копистинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області 22 скликання від 22.03.1995 та записами з Книги реєстрації державних актів на право колективної власності на землю Хмельницької районної ради, надануої 19.04.2021 Відділом у Хмельницькому районі ГУ Держгеокадастру у Хмельницький області, з якої вбачається, що за записом №31 зареєстровано Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Відродження» с. Колибань площею 962,3 га 18.12.95.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 823/1984/16 сформований наступний висновок, що «Державний акт про право постійного користування земельною ділянкою є документом, який посвідчує наявність такого права. Існування права постійного користування земельною ділянкою у відповідного суб`єкта не залежить від наявності чи відсутності у нього такого державного акта» (п. 83 постанови).

Щодо накладення (нашарування) земельної ділянки кадастровий номер :09:008:1600, що належить ОСОБА_1 на земельні ділянки, які включені до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на території Копистинської сільської ради Хмельницького району.

Згідно протоколу загальних зборів власників земельних часток (паїв) на території Копистинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 03.11.2008, затверджено проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на території Копистинської сільської ради Хмельницького району та картографічний матеріал розташування земельних ділянок колективної власності, розроблений НВ ТОВ «Геокадастр», а згідно п. 4 рішення зборів земельні ділянки з 253 по 263, з 271 по 277, з 530 по 540, з 548 по 554 не включались до жеребкування, а залишені для не витребуваних паїв.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи виконаної експертами Хмельницького відділення КНДІСЕ по кримінальному провадженню №0000003 №2635/21-26/1228-1259/23-26 від 03.04.2023 встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :09:008:1600, площею 2,0 га, яка розташована за межами населених пунктів Копистинської сільської ради Хмельницького району, що на праві власності належить ОСОБА_1 , накладається (нашаровується) на земельні ділянки, які включені до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на території Копистинської сільської ради Хмельницького району, зокрема на ділянки під № НОМЕР_4 та 276.

В постанові Верховного Суду від 14.07.2025 у справі № 755/12077/23 сформований висновок, що «Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Якщо експертиза, яка проведена у кримінальному провадженні, містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, то незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений, така експертиза може бути допустимим доказом. Висновки, підготовлені у рамках кримінального провадження особами, які є атестованими судовими експертами, відповідають положенням статті 102 ЦПК України».

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 28.09.2022 задоволено клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Савченко О. В. та призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Хмельницького відділення КНДІСЕ.

Відповідно до повідомлення судового експерта експертам Хмельницького відділення КНДІСЕ від 29.12.2022 проведення судової земельно-технічної експертизи у справі № 686/14711/21 є неможливим, у зв`язку із несплатою рахунків №2367 від 31.10.2022 - вартості проведення судової земельно-технічної експертизи.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 899-ІV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

З 01 січня 2019 року набув чинності Закон України від 10 липня 2018 року № 2498-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил користування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в України», згідно з яким землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені, вважаються власністю територіальних громад.

Статтею 14-1 Закону України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (яка діє з 01 січня 2019 року) встановлено новий порядок використання та розпорядження землями, що залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, та визначено організацію розподілу земель, що залишились у колективній власності, яку здійснюють виключно сільські, селищні, міські ради на території якої такі землі розташовані.

Відповідно до пункту 21 Перехідних положень ЗК України (який є чинним з 01 січня 2019 року) з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Тобто законодавством оновлено та конкретизовано порядок використання земель зазначеної категорії, та, відповідно, єдиною підставою для виділення таких земельних ділянок в натурі (на місцевості) після 01 січня 2019 року є рішення територіальної громади (в особі відповідної сільської, селищної, міської ради).

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06 червня 2023 року у справі № 371/153/22 (провадження № 61-4024св23).

Отже, земельна ділянка, кадастровий номер :09:008:1600, знаходиться в межах земель колективної власності КСП «Відродження» і накладається на земельні ділянки невитребуваних паїв; правонаступником КСП «Відродження» с. Колибань на підставі рішення загальних зборів членів КСП «Відродження» с. Колибань від 08 травня 1998 року, яке оформлено протоколом №3 «Про реформування КСП у ВСК», є ВСК «Відродження» с. Колибань; ВСК «Відродження» с. Колибань припинив свою діяльність 05 січня 2005 року; розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 727-р територія населеного пункту Копистин, до якої ввійшло с. Колибань, увійшло до складу території Хмельницької територіальної громади.

В подальшому земельна ділянка кадастровий номер :09:008:1600 вибула з володіння власника Хмельницької територіальної громади на підставі незаконного рішення державного органу (ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області), тобто поза волею власника, а ОСОБА_2 , не маючи на це права, здійснив відчуження спірної земельної ділянки ОСОБА_1 .

Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтями 6, 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі №3-рп/99 встановлено, що прокурор або його заступник, самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися взагалі з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій. Інтереси держави відрізняються від інтересів учасників інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, тощо. Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Із врахуванням того, що «Інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі №639/898/19, а також у постанові від 06.11.2019 у справі №924/187/18 виокремив таку обставину, що лише звернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з відповідним позовом можна вважати належним здійсненням захисту інтересів держави. Інші вжиті заходи (зокрема, листування) не відповідають вимогам чинного законодавства, зазначеним позиціям.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18, а також висновками Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, яка, уточнюючі усі вище перелічені позиції встановила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Згідно листа від 10.02.2021 №31-1898 вих-21, проінформовано Хмельницьку міську раду про виявлені факти неправомірного набуття права власності на земельну ділянку кадастровий номер :09:008:1600 та наявності підстав для вжиття міською радою заходів до поновлення інтересів територіальної громади.

Хмельницькою міською радою повідомлено прокуратуру листом від 24.02.2021 №892-02-2021, що відповідні заходи будуть вживатись самостійно та запропоновано надати прокуратурі документи, які підтверджують порушення.

Прокуратурою листом від 13.03.2021 №31-3477 вих-21 надано Хмельницькій міській раді наявні документи, що підтверджують описанні порушення вимог чинного законодавства при передачі у власність зазначеної земельної ділянки.

Крім того, міською радою проінформовано листом від 13.04.2021 №1588-02-20-21 прокуратуру, що з метою отримання відповідних документів, що підтверджують порушення, міська рада звернулась до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Відповідно до інформації Хмельницької міської ради від 19.05.2021 №3053-02-24-21 заходів представницького характеру, спрямованих на усунення виявлених порушень та поновлення інтересів територіальної громади шляхом звернення до суду, не вжито.

Керівник Окружної прокуратури м. Хмельницького 21 травня 2021 року направив Хмельницькій міській раді лист-повідомлення, в якому попередньо повідомив міську раду про намір здійснення прокурором представництва в суді законних інтересів держави в особі Хмельницької міської ради шляхом пред`явлення до Хмельницького міськрайонного суду позовних вимог, в тому числі до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-4513-СГ від 20.06.2019 та витребування земельної ділянки, кадастровий номер :09:008:1600, на користь Хмельницької міської ради.

Отже, Хмельницька міська рада з часу з надіслання відповідної інформації прокуратурою про виявлене порушення не вжила в судовому порядку заходів для оспорення наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області та витребування спірної земельної ділянки, у зв`язку з чим прокурор звернувся до суду із вказаним позовом на підставі частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України (в редакції на час звернення прокурора із вказаним позовом), якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України).

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, зокрема на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права.

Добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, зокрема передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Alentseva v. russia» від 17 листопада 2016 року судом зазначено, що конструкція, за якої добросовісний набувач утрачає майно й сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення загального («суспільного», «публічного») інтересу, яким може бути, зокрема, інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства може становити суспільний (загальний) інтерес (рішення від 02 листопада 2004 року у справі «Tregubenko v. Ukraine», заява № 61333/00, пункт 54).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо добросовісна особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки пропорційності ЄСПЛ, як і з питань наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку сферу розсуду, за винятком випадків, коли такий розсуд не ґрунтується на розумних підставах.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми. Перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, висловлена в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу в право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності в розумінні конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання держоргану в право на мирне володіння майном повинне забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East / West Alliance Limited» проти України», параграфи 166-168).

У пункті 71 рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Rysovskyy v. Ukraine» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

Зазначені вище гарантії стосуються випадків, коли, діючи добросовісно, особа набула майнове право, зокрема право власності, від держави чи територіальної громади, які діяли під впливом помилки. Тоді як недобросовісна поведінка набувача майна у приватну власність чи як його, так і відчужувача відповідного майна, не є набуттям права приватної власності під впливом помилки органу влади та не зумовлює таке набуття. Більше того, повернення власникові майна від недобросовісної особи не може становити для останньої індивідуальний і надмірний тягар (див.; пункти 257, 258 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2023 у справі № 910/8413/21).

Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна.

Повернення органу місцевого самоврядування земельної ділянки, незаконно відчуженої Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області фізичній особі, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц висловлена правова позиція, що «…можливість віндикації майна, його витребування від особи, яка незаконно або свавільно заволоділа ним, має нормативну основу в національному законодавстві. Зокрема, пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України передбачений такий спосіб захисту, як відновлення становища, яке існувало до порушення, а статтею 387 ЦК України передбачено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння. Зазначені положення є доступними для заінтересованих осіб, чіткими, а наслідки їх застосування - передбачуваними.

Віндикація майна, його витребування в особи, яка незаконно або свавільно порушила чуже володіння, має легітимну мету, яка полягає в забезпеченні права інших осіб мирно володіти своїм майном. Така мета відповідає загальним інтересам суспільства (п. 187,188 постанови).

Водночас не вбачається порушення справедливого балансу в разі витребування майна від недобросовісного набувача без будь-якої компенсації. Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння чужим майном та фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Крім того, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. Натомість таке заволодіння є порушенням мирного володіння інших осіб. Отже, витребування майна від недобросовісного набувача не є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції (п. 192 постанови)».

Судом встановлено, що ОСОБА_2 незаконно набувши право власності на спірну земельну ділянку, через незначний період часу - два місяці відчужив її ОСОБА_1 , за умов, які мали б викликати сумнів в останньої, і яка, проявивши розумну обачність, ознайомившись зі змістом документів, що підтверджують право власності відчужувача на цю земельну ділянку, і за необхідності, отримавши правову допомогу, мала б зважити на такі обставини при укладенні правочину купівлі-продажу земельної ділянки, тому не можна вважати, що за таких обставин мало місце порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню та у відповідача належить витребувати на користь Хмельницької міської ради () земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :09:008:1600), що знаходиться за межами населених пунктів Копистинської сільської ради (Хмельницька міська територіальна громада).

Керуючись ст.ст. 10, 12, 18, 81, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 317, 387, 388 ЦК України, ст.ст. 79, Перехідними положеннями Земельного кодексу України, Законом України «Про прокуратуру», Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил користування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в України», Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», суд -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Хмельницької міської ради () земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :09:008:1600), що знаходиться за межами населених пунктів Копистинської сільської ради (Хмельницька міська територіальна громада).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: Окружна прокуратура міста Хмельницького, 29001, м. Хмельницький, вул. Проскурівська, 63.

Позивач : Хмельницька міська рада, , 29005, м. Хмельницький, Героїв Маріуполя, 3.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 .

Дата складення повного тексту судового рішення: 17.12.2025.

Суддя: