Номер провадження: 22-з/813/487/25
Справа № 509/2463/24
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
26.12.2025 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,
розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю«Комунсервіс», в інтересах якого діє адвокат Шаркова Наталя Робертівна про ухвалення додаткового рішення, у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Комунсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Комунсервіс» про визнання недійсним окремих частин договору,-
У квітні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Комунсервіс» (далі ТОВ «Комунсервіс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути з відповідача заборгованість за спожиті послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в розмірі 32,38 грн., послуги з електропостачання в розмірі 174,74 грн., послуги з обслуговування та утримання електромереж в розмірі 4745,72 грн., а всього 4952,84 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 є індивідуальним споживачем послуг з центрального водопостачання та центрального водовідведення, послуг з електропостачання, послуг з обслуговування та утримання технологічних електричних мереж населеного пункту, що надаються ТОВ «Комунсервіс» за адресою: АДРЕСА_1 , о/р НОМЕР_1 .
Позивач зазначив, що вартість наданих ОСОБА_1 послуг ним не сплачується або сплачується не в повному обсязі, внаслідок чого заборгованість відповідача за спожиті ним послуги станом на 16.09.2024 року складає загальний розмір 4952,84 грн.
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ТОВ «Комунсервіс» про визнання недійсним окремих частин договору, в якому просив визнати п. 7.5. публічного договору ТОВ «Комунсервіс» про електропостачання недійсним, посилаючись на те, що положення п. 7.5. публічного договору про електропостачання суперечить імперативним нормам законодавства, а саме положенням п. 3.1 договірних умов постачання електричної енергії на роздрібному ринку Розділу ІІІ Постачання електричної енергії на роздрібному ринку Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕ від 14.03.2018 року №312, а тому вказаний пункт договору вважається, недійсним з моменту укладення цього договору.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 грудня 2024 року позов ТОВ «Комунсервіс» задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Комунсервіс» заборгованість за спожиті послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в розмірі 32,38 грн., послуги з електропостачання в розмірі 174,74 грн., послуги з обслуговування та утримання електромереж в розмірі 4745,72 грн., а всього 4952,84 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Гришко С.О., представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти постанову, якою визнати пункт 7.5. публічного договору ТОВ «Комунсервіс» про електропостачання недійсним, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Постановою Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гришко С.О. залишена без задоволення. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 грудня 2024 року залишено без змін.

17 листопада 2020 року через систему «Електронний суд» ТОВ «Комунсервіс», в інтересах якого діє адвокат Шаркова Н.Р., звернулось до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Комунсервіс», понесені ним судові витрати у справі, а саме витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в апеляційній інстанції у розмірі 20000 грн., посилаючись на те, що до судових дебатів заявлено про витрати на правничу допомогу, та протягом п`яти днів подано заяву.

24 листопада 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гришко С.О. подав до суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій зазначає, що зазначена сума не є співмірною зі складністю справи, та просить визнати суму у розмірі 1500 грн. достатньою до компенсації.

В порядку визначеному ч. 3 ст. 270 ЦПК України (в редакції Закону № 4508-IX від 18 червня 2025 року) додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що для ухвалення додаткового рішення поставлено виключно питання про судові витрати, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд вказаного питання без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви про стягнення судових витрат, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення заяви частково, з наступних підстав.

Згідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови, суд апеляційної інстанції повинен зазначити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України однією з підстав для ухвалення додаткового рішення є не вирішення судом питання про судові витрати.

Частинами другою-п`ятою статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок міститься постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20).

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі в апеляційній інстанції ТОВ «Комунсервіс» надано наступні докази:

1.Договір про надання правової допомоги від 04.04.2024 року (а.с. 223 т. 2);

2.Додаткову Угоду № 6 до Договору від 16 січня 2025 року про надання правової допомоги (правничої) допомоги від 04.04.2024 року (а.с. 222 зворот т. 2);

3.Акт прийому-передачі наданих послуг до договору від 04.04.2024 року про надання правової (правничої) допомоги від 12 листопада 2025 року (а.с. 222 т. 2);

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що 04.04.2024 року між адвокатом Шарковою Н.Р. та ТОВ «Комунсервіс» було укладено договір про надання правової допомоги. Згідно п. 5.1. вказаного договору за правову допомогу, передбачену в п. 2.1. Договору Клієнт сплачує Адвокату винагороду (гонорар).

Також матеріалами справи встановлено, що 16 січня 2025 року між сторонами було підписано Додаткову Угоду до Договору про надання правової допомоги у справі №509/2463/24 у суді апеляційної інстанції, відповідно до якої Сторони Договору погодили вартість послуг (розмір гонорару), наданих адвокатом.

Згодом, 17.11.2025 року, після винесення рішення по суті справи, між сторонами було підписано Акт Приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги, згідно до якого адвокат надав, а клієнт прийняв наступні послуги:

1.Підготовка відзиву на апеляційну скаргу, вартість послуги якої складає 15000 грн.;

2.Участь у судовому засіданні 11.11.2025 року, вартість послуги якої складає 5000,00 грн.

Загальна вартість наданих послуг складає 20000,00 грн.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Від Захарова А.В. через підсистему «Електронний суд» 24.11.2025 року надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, у яких ОСОБА_1 просить зменшити витрати на правничу допомогу до 1500 грн. (а.с. 230-233 т. 2).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, колегія суддів враховує наступне.

Згідно правових висновків викладених у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 та від 12 травня 2021 року у справі №873/79/20, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 133, 137 ЦПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, пункту 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Жодним чином не заперечуючи права позивача отримати всі види професійної правничої допомоги, а так само не заперечуючи кваліфікацію адвоката, який надав якісні послуги відповідно до замовлення, суд на засадах пропорційності, враховуючи наведене вище та відповідно критеріїв статті 143 ЦПК України, зокрема, співмірності і розумності, оцінює понесені позивачем витрати з точки зору мінімально необхідного їх розміру, що підлягає віднесенню на сторону відповідача з покладенням на останнього обов`язку відшкодувати такі витрати.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зокрема, вирішуючи питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції враховує конкретні обставини даної справи, її складність, відсутність необхідності вивчення адвокатом додаткових джерел права, законодавства, що регулює спір у справі, обсяг наданих послуг з правничої допомоги, принцип співмірності судових витрат, обґрунтування заявником розміру цих витрат, критерій реальності адвокатських витрат, ту обставину, що відшкодуванню підлягають лише витрати, які мають розумний характер, беручи до уваги тривалість розгляду справи в суді апеляційної інстанції, на думку колегії суддів, заявлений розмір витрат на правничу допомогу не відповідає критерію реальності адвокатських витрат, їх неминучості та розумності їхнього розміру, відтак, відсутні підстави для покладення на ОСОБА_1 обов`язку з відшкодування понесених ТОВ «Комунсервіс» витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі.

Так, щодо послуг, наданих адвокатом щодо написання документів процесуального характеру, а саме відзиву на апеляційну скаргу відповідача, оцінену у розмірі 15000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокатом було підготовлено відзив на апеляційну скаргу.

Із матеріалів справи вбачається, що адвокат Шаркова Н.Р. представляла інтереси ТОВ «Комунсервіс», як в суді першої так і апеляційної інстанціях.

У цьому контексті колегія суддів звертає увагу, що на стадії апеляційного розгляду правова позиція ТОВ «Комунсервіс» вже була сформована.

Суд також акцентує увагу на тому, що стягнення витрат на правничу допомогу не може бути способом збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Аналогічна права позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17).

Зважаючи на викладене, при вирішенні питання про розподіл судових витрат для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи, чи вони були (мали бути) фактично понесені, а також оцінювати їх необхідність.

Колегія суддів приходить висновку про те, що заявлений адвокатом розмір гонорару у сумі 15000 грн. на підготовку відзиву є явно завищеним, оскільки складання відзиву не потребувало здійснення значного обсягу правничої роботи, а фактично зводилося до повторного викладення вже сформованої позиції сторони з незначними редакційними змінами.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що витрати на правничу допомогу у цій частині не відповідають критеріям розумності та співмірності, визначеним статтею 137 ЦПК України, у зв`язку з чим підлягають зменшенню.

Щодо заявлених витрат на представництво інтересів клієнта в Одеському апеляційному суді у одному судовому засіданні 11.11.2025 року, колегія суддів зазначає, що заявлений розмір у 5000 грн. є неспівмірним із фактичним часом, витраченим адвокатом. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, що судове засідання з розгляду справи у суді апеляційної інстанції тривало з 12-50 год. до 13-07 год., з урахуванням часу знаходження на стадії ухвалення рішення та його проголошення (а.с. 209 т. 2).

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить висновку про те, що визначений ТОВ «Комунсервіс» та його адвокатом розмір витрат є завищеним щодо іншої сторони, та їх стягнення становить надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу таких витрат, а тому вважає, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу слід зменшити.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить висновку про те, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Комунсервіс» підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 2000 грн., що відповідає критеріям виправданості, розумності та справедливості, та є співмірним з урахуванням того, що ціна позову складає 4952,84 грн.

Керуючись ст.ст.133, 137, 270, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Комунсервіс» про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити у справі додаткову постанову, якою стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Комунсервіс» (, 65037, Одеська область, Одеський район, ж/м «Совіньйон», с. Лиманка, Одеський бульвар, 3) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 гривень у суді апеляційної інстанції.

В задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з моменту ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст судового рішення складений 26 грудня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда