ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 552/3383/24

провадження № 61-1128св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтава Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 липня 2024 року у складі судді Кузіної Ж. В. та постанову Полтавського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року у складі колегії суддів: Бутенко С. Б., Пилипчук Л. І., Чумак О. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що 12 квітня 2024 року за допомогою вебпорталу «Дія» ОСОБА_1 звернувся до Полтавського відділу ДРАЦС у Полтавському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з метою отримання повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження. Проте в особистий кабінет йому надійшла відмова

у видачі витягу у зв`язку з народженням в іншій країні. Офіційну відповідь працівники ДРАЦС надавати йому відмовилися, мотивуючи тим, що відмову він отримав в особистому кабінеті вебпорталу «Дія».

Заявник вказував, що встановлення факту народження та внесення відомостей про його народження до Державного реєстру актів цивільного стану громадян необхідне з метою оформлення в майбутньому спадкових прав, забезпечення належного укладення/оформлення правочинів, актів цивільного стану. Саме від наявності в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відомостей про його народження залежить виникнення, зміна або припинення його прав. Зазначав, що законом не перебачено іншого порядку встановлення цього факту.

ОСОБА_1 просив встановити факт його народження ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Мульда міста Воркута російської федерації від батька - ОСОБА_3 і матері - ОСОБА_4 .

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04 липня 2024 року

в задоволенні заяви відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що факт, про встановлення якого просить заявник, на час його звернення до суду не тягне правових наслідків, а має на меті майбутнє виникнення спадкових прав, що не є належним та ефективним способом судового захисту.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 липня 2024 року змінено

у мотивувальній частині та викладено її у редакції постанови апеляційного суду.

В іншій частині залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що встановлення в судовому порядку факту народження фізичної особи має юридичне значення для поновлення актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України або компетентним органом іноземної держави, у разі відсутності такого актового запису або у тих випадках, коли внаслідок перевірки заяви про поновлення актового запису про народження з`ясувалось, що народження заявника не реєструвалось.

Факт відсутності такого актового запису, а також сам факт, що має юридичне значення, входять до предмета доказування у справі та підлягають встановленню судом при ухваленні рішення на підставі доказів, якими обґрунтовано вимоги заявника. Доказування, а отже, і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи немає доказів неможливості одержання заявником від компетентного органу іноземної держави за місцем реєстрації народження документів, що посвідчують акт цивільного стану, здійсненого за межами України, або його відсутності, а також не містять належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, що підтверджують батьківство ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо заявника.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

27 січня 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 липня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року й ухвалити у справі нове судове рішення, яким заяву задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України від 01 грудня 2022 року № 2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід

з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу

і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», відповідно до якого зупинено дії у відносинах з російською федерацією і республікою білорусь. Вказане говорить про неможливість отримати актові записи про народження заявника шляхом звернення до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном,

а також через Міністерство закордонних справ України. Зазначає, що суди не взяли до уваги те, що встановлення факту народження необхідне заявнику для можливості реалізувати належні йому як фізичній особі права на ім`я, на працю, освіту та гідний рівень життя. Звертає увагу на те, що встановлення цього факту необхідно заявнику з метою оформлення в майбутньому спадкових прав, забезпечення належного укладення/оформлення правочинів, актів цивільного стану. В позасудовому порядку вирішити спірне питання ОСОБА_1 не має можливості.

Інші аргументи учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2025 року представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 поновлено строк на касаційне оскарження рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 липня 2024 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року. Відкрито касаційне провадження

у справі та витребувано її матеріали з Київського районного суду м. Полтави.

27 лютого 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Згідно з копією паспорта ОСОБА_1 № НОМЕР_1, виданого 06 липня 2022 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Мульда міста Воркута російської федерації, є громадянином України.

Вказане також підтверджується довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 22 липня 2022 року № 1.

12 квітня 2024 року за допомогою вебпорталу «Дія» ОСОБА_1 звернувся із заявою до Полтавського відділу ДРАЦС у Полтавському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про надання повного витягу

з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження.

Цього ж дня в особистий кабінет вебпорталу «Дія» надійшла відповідь про неможливість надання витягу у зв`язку з народженням в іншій країні.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту народження в селищі Мульда міста Воркута російської федерації від батька ОСОБА_3 і матері ОСОБА_4 , у своїй заяві ОСОБА_1 вказував, що від встановлення цього факту у майбутньому залежить виникнення, зміна або припинення його прав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:

1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає

в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд вправі встановлювати лише такі факти, які за своїми ознаками

є юридичними фактами, тобто такими, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності певних прав.

У постанові від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам право подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у постановах від 24 квітня

2024 року у справі № 694/2318/23, від 08 травня 2024 року у справі

№ 214/4921/23 та від 05 червня 2024 року у справі № 557/1535/23.

У цій справі заявник вказує на неможливість підтвердження походження від батьків через відсутність у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відомостей про його народження та відмову Полтавського відділу ДРАЦС надати витяг про його народження, оскільки він народився в іншій країні.

Саме від наявності у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відомостей про його народження ОСОБА_1 пов`язує можливість виникнення в майбутньому його прав.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 13 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон № 2398-VI), пунктів 1, 2 розділу I, пунктів 24, 26 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24 грудня 2010 року № 3307/5) (далі - Правила), державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до СК України.

Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2007 року № 1064.

Державна реєстрація народження на підставі рішення суду про встановлення факту народження проводиться за правилами поновлення актових записів, якщо з дня народження дитини, зазначеного у рішенні суду, минуло більше року.

Внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюється відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстрованих

у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793 (далі - Правила внесення змін).

Відповідно до пунктів 1.2, 1.8 розділу I Правил внесення змін поновлення актових записів цивільного стану, складених органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану в разі втрати цих записів. Поновлення актового запису цивільного стану проводиться за місцем його первинного складення, за винятком випадків, встановлених в абзацах третьому - п`ятому пункту 3.13 розділу III цих Правил.

Заяви громадян України про поновлення актових записів цивільного стану, які були складені компетентними органами іноземних держав, розглядаються на загальних підставах з дотриманням вимог цих Правил. Відсутність зазначених актових записів цивільного стану має бути підтверджена документально (пункт 1.3 розділу І Правил внесення змін).

Реєстрація актів цивільного стану компетентними органами іноземних держав, підтверджується відповідними легалізованими у встановленому порядку документами про реєстрацію актів цивільного стану. Копії актових записів цивільного стану витребовуються від компетентних органів іноземних держав,

з якими Україна уклала договори про правову допомогу та правові відносини

у цивільних і сімейних справах, у разі необхідності підтвердження певних даних (пункт 3.9 розділу III Правил внесення змін).

Документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (пункт 8 глави 1 розділу II Правил, пункт 1.5 розділу I Правил внесення змін).

Наведене свідчить про те, що встановлення в судовому порядку факту народження фізичної особи має юридичне значення для поновлення актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України або компетентним органом іноземної держави, у разі відсутності такого актового запису або у тих випадках, коли внаслідок перевірки заяви про поновлення актового запису про народження з`ясувалось, що народження заявника не реєструвалось.

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» поновлення актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану у разі його відсутності, що підтверджується документально.

Право на подання заяви про поновлення актового запису цивільного стану мають особи, зазначені в частині другій статті 22 цього Закону.

Заява про поновлення актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника. Поновлення актового запису цивільного стану проводиться за місцем його первинного складення.

На підставі поновленого актового запису цивільного стану повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі - Правила) внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними

у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством.

У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Пунктом 1.3 розділу І Правил передбачено, що заяви громадян України про поновлення актових записів цивільного стану, які були складені компетентними органами іноземних держав, розглядаються на загальних підставах

з дотриманням вимог цих Правил.

Відсутність зазначених актових записів цивільного стану має бути підтверджена документально. Якщо метричні книги або книги державної реєстрації актів цивільного стану передані на зберігання до державного архіву, відсутність актового запису цивільного стану підтверджує архівна довідка, видана державним архівом в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві або Севастополі.

Згідно з пунктом 3.11 розділу ІІІ Правил на підставі поданих заявником та затребуваних відділом державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичним представництвом чи консульською установою України документів та їх аналізу складається висновок про поновлення або відмову

в поновленні актового запису цивільного стану (додаток 12).

Відповідно до пункту 1.15 розділу І Правил відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

За таких обставин реєстрація народження особи здійснюється компетентними органами державної реєстрації актів цивільного стану в спеціальному порядку, так само, як і поновлення втрачених актових записів. Процесуальний закон передбачає можливість встановлення факту народження особи у певний час

у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 липня

2020 року у справі № 510/1442/19 (провадження № 61-8119св20).

Встановивши, що в матеріалах справи немає доказів неможливості одержання заявником від компетентного органу іноземної держави за місцем реєстрації народження документів, що посвідчують акт цивільного стану, здійсненого за межами України, або його відсутності, а також немає належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, що підтверджують батьківство ОСОБА_3 і ОСОБА_4 стосовно заявника, правильним є висновки судів про відмову в задоволенні заяви.

Аргументи заявника про те, що у зв`язку з набранням чинності 23 грудня

2022 року Законом України від 01 грудня 2022 року № 2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», заявник втратив можливість отримати актовий запис про народження, є безпідставними, оскільки зупинення дії Конвенції не дає підстав для висновку про можливість встановлення зазначеного факту за наявності реєстрації народження в іноземній державі.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 липня

2024 року в незмізненній частині та постанови Полтавського апеляційного суду

від 16 грудня 2024 року - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 липня 2024 року

в незмізненній частині та постанову Полтавського апеляційного суду від

16 грудня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська