Справа №701/642/25
Номер провадження2/701/395/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - Костенка А. І.

за участю секретаря - Брітан О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-ще Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 , представника позивача: ОСОБА_2 до Буцької селищної ради Уманського району Черкаської області, ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державний реєстратор виконавчого комітету Жашківської міської ради Уманського району Черкаської області Підгаєцька Лілія Володимирівна про визнання незаконним рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернулася в суд з позовом до відповідачів та третьої особи про визнання не законним рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

На підставу своїх вимог спирається на те, що позивач - ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 . Рішенням Кислинської ради народних депутатів № 8-21 від 29 травня 1992 року Позивачу було наділено земельну ділянку площею 0,53 га, яку він почав використовувати. 28 липня 1993 року Позивачу було надано дозвіл на будівництво житлового будинку на даній земельній ділянці. Згідно виписки № 41 від 12 серпня 1993 року із земельно-кадастрової шнурової книги підтверджено, що у ОСОБА_1 , наявна у користуванні дана земельна ділянка. В подальшому рішенням Кислинської сільської ради народних депутатів 22 жовтня 1993 року ОСОБА_1 було додатково наділено 0,25 га земельної ділянки і видано погосподарський номер. Таким чином, Позивачу в користування було виділено згідно рішень, які зберігаються в архіві, земельні ділянки, які становлять загальну площу 0,78 га. Частину земельної ділянки, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами та побудовами, загальною площею 0,25 га Позивач приватизував, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :02:001:0284. Іншу частину земельної ділянки, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,53 га приватизувати не зміг, оскільки сільська рада відмовлялася передати земельну ділянку у тому розмірі, який було надано у користування в 1992 році, а надавали дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою лише на 0,28 га мотивуючи це тим, що інформація у земельно-шнурових книгах про більший розмір земельної ділянки відсутня. Так, згідно довідки, яка надана виконкомом Кислинської сільської ради № 181 від 19.03.2020 року зазначено, що за ОСОБА_1 рахується земельна ділянка 0,53 га, яка включає ріллю 0,28 га та під будівлями 0,25 га. В даній довідці зазначено, що земельна ділянка надавалася в користування гр. ОСОБА_1 згідно рішення Кислинської сілької ради № 8-21 від 29 травня 1992 року. При цьому при видачі даної довідки сільська рада чомусь проігнорувала рішення Кислинської сілської ради від 22 жовтня 1993 року, яким було наділено ОСОБА_1 , додатково 0,25 га земельної ділянки для розширення особистого підсобного господарства, що надалі потягло непорозуміння. Разом з тим, позивач з 1992-1993 років користувався даною земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства до 16 лютого 2023 року. В березні 2023 року до Позивача звернувся гр. ОСОБА_3 та повідомив, що земельна ділянка, якою користувався Позивач передана йому в оренду на підставі рішення Буцької селищної ради від 16 лютого 2023 року і орендну плату за користування землею позивач має сплачувати йому. З даного приводу гр. ОСОБА_1 , звертався неодноразово до сільської ради, до правоохоронних органів та до Черкаської обласної військової адміністрації. Згідно листа Черкаської ОВА від 28 травня 2023 року вбачається, що з метою з`ясування ситуації, що склалася Черкаської ОВА дані окремі доручення Уманській районній військовій адміністрації та виконавчому комітету Буцької селищної ради. З метою вивчення та визначення шляхів вирішення порушених питань звернення Позивача розглянуто 09.05.2023 року робочою групою у складі представників Уманської РВА, Буцької селищної ради з виїздом на місце. З листа вбачається, що сформувати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,28 га біля садиби ОСОБА_1 , якою він користується з 1992 року, з метою приватизації після скасування воєнного стану в державі, наразі немає можливості у зв`язку із такими обставинами. Так, рішенням Буцької селищної ради від 23 грудня 2022 року гр. ОСОБА_3 , надано дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок орієнтовною площею 0,60 га для ведення огородництва на умовах оренди. Рішенням від 16 лютого 2023 року були затверджені проекти землеустрою та вирішено передати в оренду ОСОБА_3 , строком на 10 років. Таким чином, при формуванні земельних ділянок було включено площі, якими користувався ОСОБА_1 , з 1992 року та яку він мав намір оформити у власність. Таким чином, робочою комісією встановлено, що прийняття рішення Буцькою селищною радою щодо надання дозволів на розробку технічної документації ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , на одні і ті ж земельні ділянки призвело до виникнення конфліктної ситуації, що і змусило представника позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

18 серпня 2025 року представником відповідача Буцької селищної ради подано відзив на позовну заяву згідно якого Буцька селищна рада не погоджується із позовними вимогами в повному обсязі з наступних підстав. Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на Рішення Кислинської ради народних депутатів № 8-21 від 29.05.1992, яким ОСОБА_1 , було наділено земельну ділянку площею 0,53 га, яку він почав використовувати. На думку позивача та його представника наявність вказаного рішення є підставою для визнання права власності на земельну ділянку за позивачем. Однак, обґрунтування позивача є такими, що не відповідають вимогам земельного законодавства, яке діяло в 1990-1992 р.р., а також суперечать чинному законодавству з огляду на наступне. Як вбачається з копії архівного витягу із книги протоколів, рішень восьмої-десятої сесії сільської ради ХХІ скликання, долученої до матеріалів справи позивачем та на яку позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, Кислинською сільською радою народних депутатів було прийнято рішення № 8-21 від 29.05.1992, яким було наділено земельну ділянку ОСОБА_1 , 053. Вказане рішення Кислинської сільської ради народних депутатів було прийнято відповідно до вимог Земельного кодексу УРСР, які діяли у 1992 році (в редакції 1990 1992 р.р.). Зокрема, відповідно до ст. 19 Земельного кодексу УРСР, який діяв у 1992 році (в редакції 1990-1992 р.р.), надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих земельних ділянок. Розробку перенесення їх проектів меж відведення у натуру (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право користування землею, здійснюють державні та інші землевпорядні організації. Громадяни, заінтересовані в одержанні земельних ділянок, звертаються із заявою до місцевої Ради народних депутатів, яка має право надавати земельні ділянки. Відповідна місцева Рада народних депутатів розглядає заяву у строк не більше місяця, дає дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки і одночасно повідомляє про це Раду народних депутатів, на території якої розташована намічувана для відведення земельна ділянка. Проект відведення земельної ділянки погоджується з власником землі або землекористувачем та подається до сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, яка розглядає його у місячний строк і в межах своєї компетенції приймає рішення про надання земель. Отже, рішенням Кислинської сільської ради народних депутатів № 8-21 від 29.05.1992 ОСОБА_1 , було наділено земельну ділянку. Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу УРСР, який діяв у 1992 році (в редакції 1990 1992 р.р.) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Згідно ст. ст. 23, 24 Земельного кодексу УРСР, який діяв у 1992 році (в редакції 1990 1992 р.р.) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором. Отже, відомості про відведення земельної ділянки, встановлення її меж, виготовлення документів, що посвідчують право користування землею відсутні, а відтак, підстав для використання земельної ділянки лише за наявності рішення про наділення земельної ділянки у ОСОБА_1 , не виникло. Більше того, чинне на той момент земельне законодавство прямо забороняло використання земельної ділянки без встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, зокрема, акта або договору. В позовних вимогах позивач вказує на те, що в період з 1992 року по 2023 рік фактично використовував спірну земельну ділянку. З огляду на вищевикладене, є підстави вважати, що ОСОБА_1 , здійснювалось використання земельної ділянки протягом 1992-2023 років без належного документального оформлення права на використання земельної ділянки, що є порушенням вимог земельного законодавства, оскільки фактичне використання земельної ділянки без відповідних документів (на той час акт або договір), навіть тривале, не є підставою для виникнення права власності або користування. Стосовно посилання позивача на те, що спірна земельна ділянка незаконно передана в оренду відповідачу-2 ОСОБА_3 , повідомляє наступне. Відповідно до п. 34 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до пунктів а, в ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Рішенням Буцької селищної ради № 28-42/VIII від 16.02.2023 надано гр. ОСОБА_3 , в оренду земельну ділянку площею 0,4186 га к/н :02:001:0265 для городництва на підставі заяви ОСОБА_3 . Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Частина друга цієї статті передбачає, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Аналогічні положення містяться в ст. 1 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 903/857/18 та від 20 серпня 2019 року у справі № 911/714/18 передбачено, що в разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом. З огляду на зазначене, приймаючи рішення № 28-42/VIII від 16.02.2023 про передачу в оренду земельної ділянки площею 0,4186 га к/н :02:001:0265 Буцька селищна рада діяла в межах Земельного кодексу України, ЗУ «Про оренду землі» та ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки саме територіальна громада через свій представницький орган селищну раду, здійснює розпорядження землями комунальної власності. При цьому, станом на 16.02.2023 земельна ділянка площею 0,4186 га к/н :02:001:0265 згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не перебувала у власності чи користуванні інших осіб. Крім того, посилання позивача на тривале фактичне користування спірною земельною ділянкою без належного її оформлення (відсутність кадастрового обліку, відсутність відповідних документів, несплата податків) не є підставою виникнення права власності чи користування нею. Тому, рішення Буцької селищної ради № 28-42/VIII від 16.02.2023 відповідає чинному законодавству у сфері земельних відносин і не порушує цивільних прав та інтересів позивача. Стосовно позовних вимог в частині надання ОСОБА_1 , земельної ділянки площею 0,25 га зазначає, що спір в цій частині відсутній, оскільки згідно рішення Кислинської ради народних депутатів № ХІІІ/ХХІ від 22.10.1993 ОСОБА_1 , наділено земельну ділянку для розширення особистого підсобного господарства 0,25 га, про що зроблено запис № 72 в Земельнокадастровій книзі «Присадибні землі особистого користування» на 1994 рік. Рішенням Буцької селищної ради № 37-50/VIII від 22.11.2023 ОСОБА_1 , передано у власність вказану земельну ділянку загальною площею 0,25 га з кадастровим номером :02:001:0284 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами та побудовами. Земельна ділянка зареєстрована відповідно до вимог ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», про що свідчить Витяг, який міститься в матеріалах справи. Враховуючи викладене та обставини справи, підстави для задоволення позовних вимог відсутні в повному обсязі, оскільки рішення Буцької селищної ради № 28-42/VIII від 16.02.2023 про надання в оренду земельної ділянки площею 0,4186 га к/н :02:001:0265 є законним та підстави для його скасування відсутні. Щодо земельної ділянки загальною площею 0,25 га спір відсутній, оскільки вказана земельна ділянка на праві власності належить позивачу. Тому вважає, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, а відтак задоволенню не підлягають.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити.

Представник відповідача Буцької селищної ради в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився, але надав суду письмову промову згідно якої заперечує проти задоволення позовних вимог та просить розгляд справи проводити у його відсутності.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, але представник виконавчого комітету Жашківської міської ради надав суду заяву згідно якої просить розгляд справи проводити у його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи документів.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, приходить до наступних висновків.

Як було встановлено в ході судового розгляду справи, рішенням Кислинської ради народних депутатів № 8-21 від 29 травня 1992 року позивачу було наділено земельну ділянку площею 0,53 га. В подальшому рішенням Кислинської сільської ради народних депутатів № ХІІІ/ХХІ від 22.10.1993 ОСОБА_1 , наділено земельну ділянку для розширення особистого підсобного господарства 0,25 га, про що зроблено запис № 72 в Земельнокадастровій книзі «Присадибні землі особистого користування» на 1994 рік. Земельну ділянку, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами та побудовами, загальною площею 0,25 га Позивач приватизував, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :02:001:0284. Рішенням Буцької селищної ради № 37-50/VIII від 22.11.2023 ОСОБА_1 , передано у власність вказану земельну ділянку загальною площею 0,25 га з кадастровим номером :02:001:0284 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами та побудовами. Згідно довідки, яка надана виконкомом Кислинської сільської ради № 181 від 19.03.2020 року зазначено, що за ОСОБА_1 рахується земельна ділянка 0,53 га, яка включає ріллю 0,28 га та під будівлями 0,25 га. Рішенням Буцької селищної ради № 28-42/VIII від 16.02.2023 надано гр. ОСОБА_3 , в оренду земельну ділянку площею 0,4186 га к/н :02:001:0265 для городництва на підставі заяви ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 16 Земельного кодексу УРСР (в редакції 1992 року), надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Згідно зі ст. 20 Земельного кодексу УРСР (в редакції 1992 року), відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі. Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Згідно ст. 21 Земельного кодексу УРСР (в редакції 1992 року), видача державних актів на право користування землею, а також актів на право довгострокового тимчасового користування землею провадиться виконавчими комітетами районних (міських) Рад народних депутатів.

Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу УРСР (в редакції 1992 року), приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.

З матеріалів справи вбачається, що відомості про відведення земельної ділянки, встановлення її меж, виготовлення документів, що посвідчують право користування землею відсутні, тавим чином, підстав для використання земельної ділянки лише за наявності рішення про наділення земельної ділянки у ОСОБА_1 , не виникло. Більше того, чинне на той момент земельне законодавство прямо забороняло використання земельної ділянки без встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, зокрема, акта або договору.

Відповідно до п. 34 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до пунктів а, в ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Частина друга цієї статті передбачає, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Аналогічні положення містяться в ст. 1 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З огляду на вище викладене, приймаючи рішення № 28-42/VIII від 16.02.2023 про передачу в оренду земельної ділянки площею 0,4186 га к/н :02:001:0265 Буцька селищна рада діяла в межах Земельного кодексу України, ЗУ «Про оренду землі» та ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки саме територіальна громада через свій представницький орган селищну раду, здійснює розпорядження землями комунальної власності. При цьому, станом на 16.02.2023 земельна ділянка площею 0,4186 га к/н :02:001:0265 згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не перебувала у власності чи користуванні інших осіб.

Зважаючи на відсутність будь-яких обставин, які вказували б на наявність у ОСОБА_1 , на момент виникнення спору будь-яких прав на земельну ділянку, що була надана в оренду громадянину ОСОБА_3 , за договором оренди, суд вважає твердження позивача про порушення його права на користування спірною земельною ділянкою необґрунтованим та таким, що залишилося недоведеним.

Отже, в зв`язку з відсутністю у позивача права користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:001:0265 площею 0,4186 га, таке право не може бути порушене, а тому, позивач, не будучи законним землекористувачем спірної земельної ділянки, немає права вимагати усунення будь-яких порушень його прав на цю земельну ділянку, оскільки судом встановлено, що у позивача право користування даною земельною ділянкою відсутнє.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, суд, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та в сукупності, враховуючи принцип справедливості та неупередженості, не вбачає порушення права позивача, також доводи позивача не підтверджені належними та допустимими доказами, тому вважає необхідним відмовити в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 259, 262-265, 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 12, 93, 116, 124, 125, 126 ЗК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), представника позивача: Кушнеренко Тамари Валеріївни (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Буцької селищної ради Уманського району Черкаської області (, адреса місцезнаходження: вул. Центральна, буд. 28, с-ще Буки Уманського району Черкаської області), ОСОБА_3 (зареєстрованого та жителя АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державний реєстратор виконавчого комітету Жашківської міської ради Уманського району Черкаської області Підгаєцька Лілія Володимирівна (адреса місцезнаходження: вул. Захисників України, буд. 17, м. Жашків Уманського району Черкаської області) про визнання незаконним рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду впродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Повний текст рішення проголошено 26.12.2025 року.

Суддя А. І. Костенко