Справа № 727/9741/25
Провадження № 2/727/2368/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:головуючого судді Літвінової О.Г.

при секретарі Цуркані Г.В.

розглянувши в судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

сторони

за участю: представника позивача Шипіленко Р.О.

представника відповідача Рожок Л.П.

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шипіленко Роман Олександрович подав цивільній позов до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що 22 жовтня 2024 року ОСОБА_2 на підставі розписки про отримання позики отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти у розмірі 646 381,00 грн (шістсот сорок шість тисяч триста вісімдесят одна гривня 00 коп.) за умови повного повернення у встановлений строк до 22.06.2025 року.

За час терміну користування позикою Відповідачем частково виконані зобов`язання з повернення позики у розмірі: 254 769,00 грн. (двісті п`ятдесят чотири тисячі сімсот шістдесят дев`ять гривень 00 коп.) 101 404, 00 грн. (сто одна тисяча чотириста чотири гривні 00 коп.)

Однак, по даний час залишок боргу складає 290 208,00 грн. (двісті дев`яносто тисяч двісті вісім гривень 00 коп.), які не повернуті відповідачем в строк до 22.06.2025 року.

У зв`язку з порушенням його законних інтересів та через невиконання умов договору позики від 22.10.2024 року відповідачем у встановлений строк просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18.08.2025 року відкрито загальне позовне провадження.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якій просить відмовити в задоволені позову. Зазначаючи що, із копії розписки, яка знаходиться в матеріалах справи частину коштів ОСОБА_2 повернув, із власноручного напису зробленого ОСОБА_1 , в якості повернення боргу 254 769,00 грн. та 101 404,00 грн. Залишок боргу складає 290208 грн. Проте, борг повернуто за домовленістю сторін.

Зокрема, згідно із Рішенням №1 засновників про створення Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «МАГІСТР КАВИ ЗАХІД» від 21.02.2024 року засновниками були: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Згідно із вказаним Рішенням ОСОБА_2 мав розмір частки в статутному капіталі 240 тис. грн.

В результаті було створено та зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «МАГІСТР КАВИ ЗАХІД». Отже, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були співзасновниками Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «МАГІСТР КАВИ ЗАХІД», при заснуванні даної компанії директором був ОСОБА_2 .

Як гарантію повернення боргу, ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 Довіреність від 06.11.2024 року на близького друга ОСОБА_1 . ОСОБА_6 , відповідно до якої він мав право здійснювати будь-які реєстраційні дії з приводу Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «МАГІСТР КАВИ ЗАХІД». Надалі були здійснені наступні реєстраційні дії: змінено частку капіталу засновників, а ОСОБА_2 видалено із засновників.

А тому згідно довіреності від 06.11.2024 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була усна домовленість про те, що частка компанії перекриває борг по розписці від 22.10.2024 року, а факт передання частки в статутному капіталі ОСОБА_2 свідчить про виконання зобов`язання, а отже, позовні вимоги про стягнення боргу на користь ОСОБА_1 в сумі 290208,00 грн. є безпідставними, просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 03 листопада 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити всі позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві та стягнути витрати на правничу допомогу.

Представник відповідача у судовому засіданні, позовні вимоги не визнала, з підстав викладених у відзиві.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання , повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

За ст. 530 ЦК України, Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

2. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця згідно зістаттею 1051 ЦК Українипозичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання, чи навпаки, непередання грошових коштів або речей доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 559/2587/19 (провадження № 61-1059св22).

Судом встановлено, що 22 жовтня 2024 року ОСОБА_2 на підставі розписки про отримання позики отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти у розмірі 646 381,00 грн (шістсот сорок шість тисяч триста вісімдесят одна гривня 00 коп.) за умови повного повернення у встановлений строк до 22.06.2025 року.

За час терміну користування позикою Відповідачем частково виконані зобов`язання з повернення позики у розмірі: 254 769,00 грн. (двісті п`ятдесят чотири тисячі сімсот шістдесят дев`ять гривень 00 коп.) 101 404, 00 грн. (сто одна тисяча чотириста чотири гривні 00 коп.)

Однак, по даний час залишок боргу складає 290 208,00 грн. (двісті дев`яносто тисяч двісті вісім гривень 00 коп.), які не повернуті відповідачем в строк до 22.06.2025 року.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

У постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №143/280/17, провадження №61- 33033св18, додатково звернуто увагу судів на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 483/1953/16-ц, провадження №61-33891св18).

Боргова розписка в оригіналі надана та оглянута судом, приєднана до матеріалів справи, що також слугує підтвердженням невиконання боржником свого зобов`язання в повному об`ємі.

Оцінюючи заперечення відповідача проти позову щодо того, що в рахунок погашення зобов`язань, відповідачем були передані його корпоративні права на підставі довіреності, яку просив посвідчити позивач не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки в розписці, яка була приєднана до матеріалів справи не відображена зазначена інформація, корпоративні права не мають відношення до розгляду цієї справи в суді. Разом з тим, судом не встановлено належних та допустимих доказів на підтвердження доводів відповідача щодо домовленості сторін про погашення залишку боргу за рахунок корпоративних прав відповідача. .

Таким чином, сума позики, яка підлягає поверненню становить 290208,00 грн. та не повернута відповідачем добровільно, відтак, підлягає стягненню рішенням суду з відповідача на користь позивача в рахунок погашення боргу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати оплата судового збору в сумі судовий збір в сумі 2321,67 грн. Сторона позивача у судовому засіданні зазначила, що просить стягнути відповідача понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 22500 грн. Суд вважає що заява підлягає до задоволення частково, враховуючи складність справи, кількість с удових засідань необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 8000 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273,354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 заборгованість за договором позики у сумі 290208,00 грн. (двісті дев`яносто тисяч двісті вісім гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2321,67 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці. В разів складення вступної та резолютивної частини, протягом 30 днів з дня виготовлення рішення в повному обсязі.

Суддя: О.Г.Літвінова

Повне рішення виготовлене 26.12.2025.