ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
№ провадження 2/646/915/2025
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.12.25 місто Харків
Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:
головуючої судді Іщенко О. В.,
за участю секретаря судового засідання Петренко А. О.,
учасники справи:
представник позивачки ОСОБА_2 ,
відповідач Харківська міська рада,
розглянувши за правилами частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у порядку заочного розгляду справи за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування,
Стислий виклад позиції позивача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі
До Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до Харківської міської ради з вимогою визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок загальною площею 107,9 м2, житловою площею 44,7 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обгрунтування позовної заяви позивачка посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 .
Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_2 . Померлим не було складено заповіт.
Позивачка є донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , спадкоємицею першої черги спадкування.
04 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушевої О. О. для подачи заяви про відкриття спадкової справи.
Приватним нотаріусом була відкрита спадкова справа за № 15/2022, про що виданий Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 69659901 від 04 серпня 2022 року.
Також, приватний нотаріус видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 97/02-14 від 03 вересня 2024 року та роз`яснила підстави відмови тим, що бабуся позивачки ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , не встигла оформити право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 .
Батько позивачки та її бабуся проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 .
Таким чином, на переконання позивачки, її батько фактично прийняв спадщину після смерті бабусі.
Бабуся позивачки ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом зі своєю рідною сестрою ОСОБА_5 отримали відповідно до рішення № 2296 Виконавчого комітету Червонозаводської райради депутатів працюючих від 16 жовтня1954 року земельну ділянку для індувідуального будівництва відповідно до існуючих норм в безтермінове користування по Макіївському в`їзду та дозвіл на узаконення самовільних побудов.
Відповідно до зазначеного рішення бабусі позивачки виконали всі вимоги цього рішення, але так і не встигли зареєструвати за собою право власності на житловий будинок. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .
Ураховуючи викладене вище та керуючись статтями 392, 1218 Цивільного кодексу України, частиною першою статті 524, статтями 529, 530, 548, 549 Цивільного кодексу УРСР, пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», статтею 67 Закону України «Про нотаріат», ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на житловий будинок загальною площею 107,9 м2, житловою площею 44,7 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Окрім того, просила суд стягнути з відповідача на її користь судовий збір у сумі 1 211,20 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 27 000,00 гривень.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.
Оскільки представник відповідача у судове засідання не з`явився, інформація про його належне повідомлення про дату та час судового засідання була відсутня, суд, керуючись принципами забезпечення доступу сторін та учасників справи до правосуддя, рівності сторін у процесі, відклав судове засідання.
У наступне судове засідання представник відповідача також не з`явився. Оскільки його правова позиція була невідома суду, судове засідання було відкладено.
Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 23 червня 2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Оскільки сторони у судове засідання із розгялду справи по суті не з`явились, розгляд справи було відкладено.
У наступне судове засідання представник відповідача також не з`явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином, заяв/клопотань до суду від нього не надходило. Відзив на позовну заяву не надходив.
Представник позивачки у судовому засіданні уважала за можливе провести розгляд справи без участі представника Харківської міської ради та зазначила, що не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Окрім пояснень стосовно суті позовних вимог та доказів, що надані в підтвердження обставин, на які посилається сторона позивача, ОСОБА_2 також заначила суду, що судові витрати, розмір яких зазначено у позовній заяви, позивачка просить суд не стягувати з відповідача.
Представник Харківської міської ради у судове засідання знову не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв/клопотань на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надходив.
За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При цьому відповідно до частини четвертої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Частиною першою статті 280 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у зв`язку із неодноразовою неявкою відповідача у судові засідання та не повідомлення ним про причини такої неявки, не подання відзиву на позовну заяву та ураховуючи згоду позивачки на ухвалення заочного рішення по справі, постановив розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного розгляду справи за наявними у справі матеріалами.
Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось.
Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що підтверджується посвідкою про народження № НОМЕР_2 .
Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 21 травня 1970 року, встановлено, що ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 , є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_9 .
Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданим 30 липня 1989 року, між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 укладено шлюб за актовим записом № 2007. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_8 ».
Як убачається з « Решения № 2296 Исполнительного комитета Червонозаводского райсовета депутатов трудящихся от 16 ноября - 1954 г. Решили: Выделить земельный участок для индивидуального строительства согласно существующей нормы площадью кв. мтр. в бессрочное пользование по Макеевському въезду № 1 гр. ОСОБА_7 и ОСОБА_13 ».
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 30 січня 2007 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 4 Харківського обласного управління юстиції.
Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим 10 лютого 2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 приватним нотаріусом Вахрушевою О. О. відкрито спадкову справу № 42666199.
Як встановлено зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданим 03 листопада 2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 приватним нотаріусом Вахрушевою О. О. відкрито спадкову справу № 69659901.
27 жовтня 2015 року Комунальним підприємством «Харківське міське бюро інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 .
З «Домовой книги для прописки граждан, проживающих в доме АДРЕСА_6» встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 були зареєстровані та проживали у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .
З інформаційної довідки № 408049034 від 13 грудня 2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що відомості у реєстрах стосовно нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , відсутні.
Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушевої О. О. № 97/02-14 від 03 вересня 2024 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_2 після смерті її батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який постійно був зареєстрований та постійно мешкав за адресою: АДРЕСА_3 .
Постанова мотивована тим, що ОСОБА_1 повідомлено, що документ, який посвідчував би право власності померлого ОСОБА_3 на зазначене нерухоме майно відсутній, а за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок АДРЕСА_2 , за ОСОБА_3 не зареєстровано.

Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

За приписами частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються учасниками цивільної справи.

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів . Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Судом встановлено, що позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із відсутністю у ОСОБА_1 документа, який посвідчував би право власності померлого ОСОБА_3 на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , а за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , за ОСОБА_3 не зареєстровано.

Статтею 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду .

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності 03 серпня 2004 року Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Окрім того, згідно із частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Згідно із пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних та житлово-комунального господарства, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 червня 2011 року № 91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, громадські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року не подається виходячи з положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Таким чином, індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 201/7012/18, провадження № 61-8387св19.

У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13 та у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі№ 559/375/16-ц, провадження № 61-31049св18.

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

За таких обставин, з урахуванням наведених вище правових норм та встановлених фактичних даних, суд доходить висновку, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 набули право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_4 , яка була бабусею позивачки, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилась до ІНФОРМАЦІЯ_8 застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема, Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Відповідно до статті 524 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно зі статтею 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до стаття 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що батько позивачки ОСОБА_3 на момент смерті своєї матері ОСОБА_4 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно проживав разом із нею та після її смерті фактично вступив в управління володіння спадковим майном, інші спадкоємці відсутні, суд дійшов висновку, що він уважається таким, що прийняв спадщину після померлої.

ОСОБА_3 , батько позивачки, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Частиною першою статті 1297 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачою свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Пунктом 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та частини четвертої статті 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

За змістом статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із статтею 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив.

Відповідно до частини першої статті 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

На підставі частини п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

За змістом частини третьої статті 1270 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини третьої статті 1296 Цивільного кодексу України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За змістом пункту 3.2. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна.

Судом встановлено, що позивачка фактично прийняла спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона постійно проживала разом із ним, після його смерті фактично вступила в управління спадковим майном, а також звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Отже, з установлених судом обставин убачається, що ОСОБА_4 набула право власності на спірне нерухоме майно на законних підставах відповідно до норм законодавства, чинного на момент його набуття та завершення будівництва.

Після її смерті відкрилася спадщина і її син ОСОБА_3 , як єдиний спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавицею та фактично вступив у володіння й управління спадковим майном, у встановленому законом порядку прийняв спадщину, у зв`язку з чим набув право власності на зазначене нерухоме майно.

У ОСОБА_5 , сестри бабусі позивачки, спадкодавці відсутні, тому, підстави для переходу її права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування відсутні.

У подальшому, після смерті ОСОБА_3 , право на спадкування спірного майна перейшло до його доньки ОСОБА_1 , яка, як спадкоємець першої черги за законом, постійно проживала разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, фактично прийняла спадщину та вчинила дії, спрямовані на її оформлення. Інші спадкоємці після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 відсутні.

За таких обставин суд дійшов висновку, що право власності на спірне нерухоме майно послідовно та правомірно перейшло від ОСОБА_4 до ОСОБА_3 у порядку спадкування, а згодом - до ОСОБА_1 , що є підставою для визнання за останньою права власності на зазначене нерухоме майно.

Отже, з урахуванням наведеного, оцінивши у сукупності зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, беручи до уваги положення статті 13 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи, з огляду на встановлені обставини, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги є такими, що ґрунтуються на законі, підтверджуються належними та допустимими доказами, не порушують прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а відтак підлягають задоволенню.

Ураховуючи викладене вище, суд уважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок загальною площею 107,9 м2, житловою площею 44,7 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи те, що у судовому засіданні представник позивачки просила залишити судові витрати за ОСОБА_1 , суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 2, 76, 89, 141, 259, 281, 282, 289, 352, 354 та 355 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок загальною площею 107,9 м2, житловою площею 44,7 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст заочного рішення складено 25 грудня 2025 року.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; номер телефона: НОМЕР_8 ;

Представник позивачки: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_5 ; номер телефона: НОМЕР_8 , email: ІНФОРМАЦІЯ_10 ;

Відповідач: Харківська міська рада, , місцезнаходження: майдан Конституції, будинок 7, місто Харків Харківської області; номер телефона: +77, email: ІНФОРМАЦІЯ_11.

Суддя О. В. Іщенко