Справа № 163/843/25 Головуючий у 1 інстанції: Павлусь О. С.
Провадження № 22-ц/802/1346/25 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Власюк О.С.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Клімук Н. А.,

представників відповідача Зламанюк Л. В.,Дубини О. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Любомльська міська рада про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою відповідача Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної допомоги» на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 24 вересня 2025 року в складі судді Павлуся О. С.,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що він є особою з інвалідністю (група інвалідності перша «Б») загального захворювання, довічно. Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда № 509 від 04.03.2024 потребує забезпечення виробами медичного призначення, а саме підгузками для дорослих. Після отримання індивідуальної програми реабілітації двічі звертався до відповідача з проханням забезпечити його підгузками для дорослих, проте листами від 14.03.2024 № 12/2.03.24 та від 07.02.2025 № 61/2.03.25 у цьому йому було відмовлено.

Вважає, що відсутність фінансування не може звільняти відповідача від встановленого Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю» обов`язку. Обов`язок відповідача щодо забезпечення інвалідів технічними та іншими засобами є дійсним і безумовним. Відмовляючи йому у забезпеченні необхідними медичними виробами (підгузками для дорослих) відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. Внаслідок такої протиправної поведінки відповідача йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у немайнових втратах, зокрема у душевних стражданнях (стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго, психічне напруження, переживання тощо). Заподіяну моральну шкоду у грошовому еквіваленті оцінює у 10000,00 гривень.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд: визнати протиправною бездіяльність Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради по забезпеченню виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1301 «Про затвердження Порядку забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, інших окремих категорій населення медичними виробами та іншими засобами» щодо забезпечення його виробами медичного призначення, а саме підгузками для дорослих за період з березня 2024 року по дату постановлення судового рішення в справі; зобов`язати відповідача забезпечувати його необхідними виробами медичного призначення, а саме підгузками для дорослих у кількості 120 штук щомісяця довічно; стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в сумі 10000,00 грн..

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 24 вересня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Ухвалено визнати протиправною бездіяльність Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради по забезпеченню виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1301 «Про затвердження Порядку забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, інших окремих категорій населення медичними виробами та іншими засобами» щодо забезпечення ОСОБА_1 виробами медичного призначення підгузками для дорослих.

Зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради забезпечувати ОСОБА_1 необхідними виробами медичного призначення підгузками для дорослих у кількості 120 штук щомісяця відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда № 509 від 04.03.2024, на період перебування ОСОБА_1 на обліку в Комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради або до дати анулювання відповідного медичного призначення щодо забезпечення підгузками.

У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідача Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медичної допомоги» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач формально задекларований у КНП, проте не виконує обов`язків пацієнта, передбачених законодавством та Порядком вибору лікаря (Наказ МОЗ №504 від 19.03.2018). Він фактично не звертається за медичною допомогою, не відвідує лікаря, не проходить необхідних оглядів, а всі послуги отримує в іншому закладі охорони здоров`я. У разі відсутності бюджетного фінансування заклад охорони здоров`я не може вважатися винним у бездіяльності щодо забезпечення пацієнтів виробами медичного призначення

Позивач обслуговується в іншій громаді, а не за місцем своєї реєстрації, відповідно, обов`язок щодо забезпечення його виробами медичного призначення не може бути покладений на КНП «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради, оскільки цей заклад не є медичним постачальником за місцем фактичного отримання послуг пацієнтом.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду просить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю першої «Б» групи загального захворювання довічно, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 389259 від 17.11.2016.

У позивача констатований діагноз МКХ-10: основний G82.14 спастична параплегія, повна, хронічна. Наслідки перелому хребта у вигляді повної хронічної параплегії, не тримання сечі внаслідок ДТП, про що зазначено у виписці із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого 7350 від 13.05.2025.

На підставі довідки до акта огляду МСЕК позивачу розроблена Індивідуальна програма реабілітації інваліда № 509 від 04.03.2024, відповідно до якої для компенсації обмеженої життєдіяльності він потребує забезпечення підгузками.

Згідно з витягом з реєстру Любомльської територіальної громади позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Перебування позивача на обліку в КНП «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради відповідачем не заперечується.

У березні 2024 року та в січні 2025 року позивач звертався до відповідача із заявами про забезпечення його підгузками відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда, на які отримав відповіді від 14.03.2024 № 12/2.03.24 та від 07.02.2025 № 61/2.03.25 про відсутність у КНП «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради можливості задовольнити його прохання з причин незабезпеченості підприємства необхідними медичними виробами (підгузками для дорослих) через відсутність додаткового фінансування за місцевими програмами соціального захисту окремих категорій населення за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Відповідно до затвердженого рішенням сесії Любомльської міської ради 17.08.2023 №42/5 статуту КНП «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради є закладом охорони здоров`я комунальним некомерційним підприємством, що надає медичну допомогу будь-яким особам в порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим статутом, а також вживає заходів із профілактики захворювань населення та підтримання громадського здоров`я. Власником та органом управління майном підприємства є територіальна громада в особі Любомльської міської ради.

Предметом діяльності КНП «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради, зокрема, є: медична практика з надання первинної та інших видів медичної допомоги населенню; закупівля, зберігання та використання ресурсів, необхідних для надання медичних послуг, зокрема лікарських засобів, обладнання та інвентарю (п.3.2 Статуту).

Із затверджених керівництвом КНП «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради 05.01.2024, 09.01.2025 та погоджених Любомльським міським головою планів використання бюджетних коштів на 2024 рік та на 2025 рік вбачається, що видатки на «медикаменти та перев`язувальні матеріали» із загального фонду у 2024 та 2025 роках становлять по 100000,00 грн на кожен рік.

Між Національною службою здоров`я України (далі НСЗУ ) як замовником та КНП «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради як надавачем укладений договір № 1518-Е125-Р000 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій (далі договір № 1518-Е125-Р000).

У пункті 8 договору № 1518-Е125-Р000 визначено, що надавач зобов`язується надавати медичні послуги за програмою медичних гарантій пацієнтам, а замовник зобов`язується оплачувати такі послуги відповідно до встановленого тарифу та коригувальних коефіцієнтів.

Пунктом 15 договору № 1518-Е125-Р000 передбачено, що пацієнт набуває прав на отримання медичних послуг, пов`язаних з іншими видами медичної допомоги, крім первинної медичної допомоги, згідно з договором з моменту звернення до надавача за направленням лікаря, який надає первинну медичну допомогу, або лікуючого лікаря в порядку, встановленого МОЗ, або без такого направлення, якщо згідно із законодавством направлення лікаря не вимагається.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є село Почапи Ковельського району Волинської області, а тому відповідальним за забезпечення його необхідними технічними засобами є КНП «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради, так як саме цим закладом приймаються на облік особи з інвалідністю, які мають потребу у технічних засобах та медичних виробах. Однак, у відповідь на звернення ОСОБА_1 до КНП «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради з проханням забезпечувати підгузками в достатній кількості, останній відмовляє, мотивуючи свою відмову відсутністю як засобів гігієни, так і фінансування на їх придбання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які грунтуються на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» види матеріального забезпечення, медичної та іншої допомоги, а також соціальних та інших послуг, що надаються особам з інвалідністю та дітям з інвалідністю, джерела їх фінансування встановлюються законом. Допомога та послуги надаються на умовах та в порядку, визначених Кабінетом Міністрів України

Частиною 1 ст. 38 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» передбачено, що особам з інвалідністю і дітям з інвалідністю надаються безоплатно або на пільгових умовах на підставі індивідуальної програми реабілітації послуги із соціально-побутового і медичного обслуговування, допоміжні засоби реабілітації, медичні вироби, а також автомобілі, крісла колісні з електроприводом

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» фінансове забезпечення заходів щодо соціальної захищеності осіб з інвалідністю і дітей з інвалідністю здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, в тому числі Фонду соціального захисту інвалідів, місцевих бюджетів, а також органами місцевого самоврядування за місцевими програмами соціального захисту окремих категорій населення за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів і дітей-інвалідів технічними та іншими засобами» від 03 грудня 2009 №1301 до медичних виробів, якими безоплатно забезпечуються особи з інвалідністю, діти з інвалідністю та визначені категорії осіб через структурні підрозділи з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, Ради міністрів Автономної Республіки Крим (далі - структурні підрозділи з питань охорони здоров`я), належать, зокрема, підгузки (дитячі, дорослі) з розрахунку 120 штук на 1 місяць.

Згідно з пунктом 3 цієї постанови забезпечення осіб з інвалідністю медичними виробами здійснюється на підставі індивідуальної програми реабілітації, оформленої медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) або рекомендацій (які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю) у зв`язку з прийнятим рішенням експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи, або висновком лікарсько-консультативної комісії (далі - ЛКК) щодо забезпечення медичними виробами (для осіб з інвалідністю, група інвалідності яких встановлена до 1 січня 2007 р., - безстроково або строк дії якої не закінчився), визначених категорій осіб - на підставі висновку ЛКК або військово-лікарської (лікарсько-експертної), медичної (військово-лікарської) комісії (далі - ВЛК), лікарсько-експертної комісії (далі - ЛЕК) за рахунок та в межах коштів державного (у тому числі в рамках державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення) та місцевих бюджетів, передбачених на зазначену мету, та інших не заборонених джерел фінансування.

Потребу у забезпеченні медичними виробами (крім зубопротезування) визначають: особам з інвалідністю - МСЕК на підставі індивідуальної програми реабілітації або рекомендацій (які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю) у зв`язку з прийнятим рішенням експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи, або висновком ЛКК щодо забезпечення медичними виробами (для осіб з інвалідністю, група інвалідності яких встановлена до 1 січня 2007 р., - безстроково або строк дії якої не закінчився) (пункт 5 Постанови від 03 грудня 2009 №1301).

Відповідно до пункту 9 Постанови від 03 грудня 2009 року №1301у разі відсутності в територіальному органі охорони здоров`я необхідного типу технічного засобу на момент подання заяви інвалід або дитина-інвалід береться на чергу, що формується за датою надходження заяви.

Згідно з пунктом 14 вищевказаної постанови структурні підрозділи з питань охорони здоров`я подають щороку до 15 березня до МОЗ звіт за формою, затвердженою МОЗ, про кількість осіб, які перебувають на обліку, та тих, що зняті з обліку відповідно до пункту 13 цього Порядку, а також інформацію про кількість одержаних структурними підрозділами з питань охорони здоров`я медичних виробів, їх вартість, кількість виданих медичних виробів, а також про їх залишок на початок та кінець звітного періоду.

Пунктами 16, 17 Постанови від 03 грудня 2009 №1301 передбачено , що структурні підрозділи з питань охорони здоров`я забезпечують медичним виробом осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та визначені категорії осіб через заклади охорони здоров`я, які визначають структурні підрозділи з питань охорони здоров`я, установи попереднього ув`язнення або відбування покарання.

Заклади охорони здоров`я забезпечують осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та визначені категорії осіб медичними виробами на підставі відомості для забезпечення особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю та визначених категорій осіб медичними виробами за формою, затвердженою МОЗ, наданої структурним підрозділом з питань охорони здоров`я, в якій зазначають, зокрема, прізвище, ім`я та по батькові особи, для якої призначений медичний виріб, тип (вид) медичного виробу. Відомість складається структурним підрозділом з питань охорони здоров`я з урахуванням черговості звернень відповідно до пункту 9 цього Порядку.

Структурні підрозділи з питань охорони здоров`я мають право видавати медичний виріб у необхідній кількості на період не менший, ніж один місяць.

В разі додержання механізму, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 №1301, безоплатного забезпечення інвалідів технічними засобами для якнайбільшої компенсації функцій ушкоджених органів, з метою медичної та соціальної реабілітації інвалідів з вираженими порушеннями функцій органів та систем, технічні та інші засоби реабілітації надаються безоплатно особам з інвалідністю на підставі індивідуальної програми реабілітації.

Згідно з нормами статті 11 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених нормативно-правовими актами створюють умови для забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, виходячи з їхніх потреб та відповідно до рекомендацій медико-соціальних експертних комісій, експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи, лікарсько-консультативних комісій, допоміжними засобами реабілітації, медичними виробами та реабілітаційними послугами відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 3постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року №228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ» установа незалежно від того, чи веде вона бухгалтерський облік самостійно, чи обслуговується централізованою бухгалтерією, для забезпечення своєї діяльності складає кошториси, плани асигнувань загального фонду бюджету, плани надання кредитів із загального фонду бюджету, плани спеціального фонду, зведення показників спеціального фонду кошторису за кожною виконуваною нею бюджетною програмою, а заклади фахової передвищої та вищої освіти, наукові установи та заклади охорони здоров`я також плани використання бюджетних коштів та помісячні плани використання бюджетних коштів.

Повноваження виконавчих органів місцевого самоврядування у сфері охорони здоров`я визначені статтею 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якої до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, а саме управління закладами освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, оздоровчими закладами, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними підлітковими закладами за місцем проживання, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення; організація медичного обслуговування та харчування у закладах освіти, культури, фізкультури і спорту, оздоровчих закладах, які належать територіальним громадам або передані їм; та делеговані повноваження: забезпечення в межах наданих повноважень доступності і безоплатності освіти і медичного обслуговування на відповідній території, можливості отримання освіти державною мовою, а в межах території, на якій поширена регіональна мова, - цією регіональною мовою або мовою меншини згідно з нормами статті 20 Закону України "Про засади державної мовної політики"; забезпечення відповідно до Закону розвитку всіх видів освіти і медичного обслуговування, розвитку і вдосконалення мережі освітніх і лікувальних закладів усіх форм власності, фізичної культури і спорту, визначення потреби та формування замовлень на кадри для цих закладів, укладення договорів на підготовку спеціалістів, організація роботи щодо удосконалення кваліфікації кадрів, залучення роботодавців до надання місць для проходження виробничої практики учнями професійно-технічних навчальних закладів; забезпечення відповідно до законодавства пільгових категорій населення лікарськими засобами та виробами медичного призначення; внесення пропозицій до відповідних органів про ліцензування індивідуальної підприємницької діяльності у сфері охорони здоров`я.

Таким чином, комунальні заклади охорони здоров`я є розпорядниками нижчого рівня, складають кошториси та надають їх на затвердження до відповідного уповноваженого органу, самостійно здійснюють витрати в межах затверджених планів асигнувань у кошторисах, виходячи з потреби у забезпеченні пріоритетних заходів та з урахуванням необхідних платежів.

Тому, питання забезпечення виробами медичного призначення осіб з інвалідністю в межах затвердженого бюджету вирішується безпосередньо відповідними закладами охорони здоров`я.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що саме КНП «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради є органом, який має забезпечувати позивача відповідними медичними засобами, адже питання забезпечення виробами медичного призначення осіб з інвалідністю в межах затвердженого бюджету вирішується безпосередньо відповідними закладами охорони здоров`я.

При цьому, відсутність бюджетних коштів не звільняє відповідача КНП «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради від встановленого законом обов`язку щодо забезпечення виробами медичного призначення.

В рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 вказано на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

На підставі довідки до акта огляду МСЕК позивачу розроблена Індивідуальна програма реабілітації інваліда № 509 від 04.03.2024, відповідно до якої для компенсації обмеженої життєдіяльності він потребує забезпечення підгузками.

З наданих позивачем доказів вбачається, а відповідачем не спростовано та не заперечувалось, що в результаті звернення ОСОБА_1 , він не був забезпечений необхідними йому технічними засобами (підгузками).

Також, судом встановлено, що позивачу на його неодноразові звернення до органів місцевого самоврядування з метою отримання необхідних їй технічних засобів було відмовлено, зокрема, і з підстав відсутності фінансування на придбання таких засобів.

Відтак, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що відповідач є закладом на який покладається обов`язок забезпечення осіб з інвалідністю необхідними технічними засобами, тому він не може посилатись, зокрема, і на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов`язань які встановлені ст. 46 Конституції України, Законом України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю» та Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про бездіяльність КНП «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради по забезпеченню виконання вимог Порядку №1301 щодо забезпечення позивача виробами медичного призначення (підгузками для дорослих), тому правомірно зобов`язав відповідача забезпечувати позивача зазначеними виробами медичного призначення у кількості, визначеній пунктом 2 Порядку №1301.

Доводи відповідача про невиконання позивачем обов"язків пацієнта, непроходження медоглядів не підтверджені належними та допустими доказами, оскільки позивач такі обставини заперечив та надав пояснення, що консультований неодноразово сімейним лікарем шляхом спілкування по мобільному телефону.

Згідно з приписами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення обставин справи, переоцінки доказів, які були предметом судового розгляду і яким суд надав правильну правову оцінку, а тому не слугують підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу відповідача Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної допомоги» залишити без задоволення.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 24 вересня 2025 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді