КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року місто Київ

Справа № 761/33515/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/17499/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Желепи О. В.

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Баховський Михайло Михайлович, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року про забезпечення позову (ухвалену у складі судді Романишеної І.П., дата виготовлення повного тексу ухвали - 23 вересня 2025 року)

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації прав власності на автомобіль,-

ВСТАНОВИВ

У серпні 2025 року до Шевченківського районного суду міста Києва в інтересах ОСОБА_2 звернулася адвокат Вознюк Н.А. із позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києві від 17 вересня 2025 року відкрито загальне позовне провадження.

21 вересня 2025 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Заява вмотивована тим, що відповідно до вимог позовної заяви, позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу № 8048/2023/3900505 від 27 червня 2023 року транспортного засобу автомобіля марки Mercedes-Benz, комерційний опис: G500, рік випуску: 2016, особливі відмітки: Загальний легковий універсал, колір: чорний, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 оформлений на ім`я ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий 27 березня 1997 року Мінським РУГУ МВС України у м. Києві) та скасувати державну реєстрацію прав власності на автомобіль.

Позивач посилався на те, що здійснила продаж автомобіля ОСОБА_6 , а не ОСОБА_1 . Зазначав, що ОСОБА_1 не була присутня під час укладення спірного договору купівлі-продажу. А ні позивач, а ні її представник ніколи відповідача ОСОБА_1 не бачили, з нею не спілкувались. У подальшому автомобіль Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_5 , знаходився у користуванні ОСОБА_6 . Згодом, позивачу стало відомо про те, що 07 липня 2023 року сталась дорожньо транспортна пригода за участі ОСОБА_6 , який керував автомобілем Mercedes Benz, д.н.з. НОМЕР_5 та ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Після чого через представників поліції, свого представника третя особа-2 ОСОБА_3 , позивач дізналась, що зазначений автомобіль в момент покупки було зареєстровано не на ОСОБА_6 , а на його сестру - ОСОБА_1 (відповідач), яка, дізнавшись про те, що вона є формальною власницею автомобіля марки MercedesBenz, д.н.з. НОМЕР_2 , намагалася забрати його зі «штрафмайданчику» з метою подальшого продажу і отримання коштів.

Так, позивачу відомо про те, що автомобіль Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_5 в межах кримінального провадження № 0000729 від 07.07.2023 р. визнано речовим доказом та поміщено на «штрафмайданчик» для зберігання: 02000, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20Б. Попри це, гр-ка ОСОБА_1 здійснювала неодноразові спроби заволодіти вказаним транспортним засобом, стверджуючи про факт його особистого придбання. ОСОБА_1 , скориставшись смертю брата, намагається отримати майнову вигоду від отримання та продажу автомобіля, який їй не належав, який вона не купувала та на який не має жодних прав. А отже, невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно призведе до утруднення виконання або взагалі неможливості виконання рішення суду в майбутньому, у зв`язку із чим ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на автомобіль марки Mercedes-Benz, комерційний опис: G500, рік випуску: 2016, особливі відмітки: Загальний легковий універсал, колір: чорний, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий 27.03.1997 року Мінським РУГУ МВС України у м. Києві).

Не погоджуючись з такою ухвалою, заявниця ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Баховський М.М., подала 06 жовтня 2025 року до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідно до висновку комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи документів від 01 серпня 2024 року, відповідно до якої, підпис у дужках від імені ОСОБА_1 у графі «покупець» договору купівлі-продажу - виконаний ОСОБА_6 .

Наголошує, що у матеріалах клопотання наявний висновок експерта від 09 січня 2024 року, відповідно до якого, підпис від імені ОСОБА_1 у графі «покупець» на лицьовому боці 2-го аркуша договору купівлі-продажу транспортного засобу від 27 березня 2023 року - виконаний ОСОБА_1 .

Вважає, що в заяві про забезпечення позову не надано належних та переконливих доказів на підтвердження того, що невжиття таких захолів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано учасникам справи 5-денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу з моменту отримання даної ухвали.

У відзиві 3-тя особа ОСОБА_4 вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанці без змін.

У відзиві 3-тя особа ОСОБА_3 не визнає апеляційну скаргу та вважає, що вона подана безпідставно, а тому апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а ухвала Шевченківського районного суду міста Києва - без змін.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_2 не скористалася.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання до Київського апеляційного суду, яке призначене на 09 грудня 2025 року з'явився представник ОСОБА_4 - адвокат Ткач Р.О., який заперечив проти апеляційної скарги, просив відхилити її.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились про розгляд справи повідомлені судом належним чином.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Баховський М.М. про розгляд справи повідомлявся судом шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету, про що в матеріалах справи наявний відповідний звіт про доставку (а. с. 57).

Проте, 10 листопада 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява від адвоката Баховського М.М. про розгляд справи без його участі, апеляційну скаргу підтримав.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Вознюк Н.А. про розгляд справи повідомлялася судом шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету, про що в матеріалах справи наявний відповідний звіт про доставку (а. с. 58).

ОСОБА_3 повідомлявся судом про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на поштову адресу, про що свідчить зворотнє повідомлення з відміткою про особисте вручення судової повістки (а.с. 59).

Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведено та з огляду на приписи ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляд.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення учасників, що з`явились до суду, доповідь головуючого судді Желепи О. В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів щодо надання права використання ТЗ належному користувачу, спірний транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_1 .

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції керувався тим, що обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним, при цьому суд зазначив, що забезпечення позову направлено на охорону матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, і не є обмеженням права власності особи в повній мірі та носить тимчасовий характер.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно з ст.150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до позовних вимог, позивачка просить суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу № 8048/2023/3900505 від 27 червня 2023 року транспортного засобу автомобіля марки Mercedes-Benz, комерційний опис: G500, рік випуску: 2016, особливі відмітки: Загальний легковий універсал, колір: чорний, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 оформлений на ім`я ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий 27.03.1997 року Мінським РУГУ МВС України у м. Києві);

- скасувати державну реєстрацію прав власності на автомобіль марки Mercedes-Benz, комерційний опис: G500, рік випуску: 2016, особливі відмітки: Загальний легковий універсал, колір: чорний, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 та визнати недійсним свідоцтво серії НОМЕР_6 від 27 червня 2023 року, видане ТСЦ 8048 про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки Mercedes-Benz, комерційний опис: G500, рік випуску: 2016, особливі відмітки: Загальний легковий універсал, колір: чорний, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 оформлений на ім`я ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий 27.03.1997 року Мінським РУГУ МВС України у м. Києві).

Отже, предметом позову у даній справі є визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та скасування державної реєстрації.

Згідно процесуального закону умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду.

Враховуючи, що у заяві ОСОБА_2 зазначила, зокрема, що ОСОБА_1 здійснювала неодноразові спроби заволодіти вказаним транспортним засобом, стверджуючи про факт його особистого придбання, апеляційний суд вважає, що існує ймовірність вчинення ОСОБА_1 дій, пов`язаних із відчуженням вказаного майна, а також такі дії давали суду достатньо підстав для висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання судового рішення у вказаній справі.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказаний транспортний засіб.

Колегія суддів, також наголошує на тому, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18).

Суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Обрання належного, відповідного до предмета спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою наддасть змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Вище наведене кореспондується з практикою Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.07.2020 у справі 910/3836/20.

Доводи апеляційної скарги про те, що в заяві про забезпечення позову не надано належних та переконливих доказів на підтвердження того, що невжиття таких захолів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову колегія суддів вважає безпідставним, оскільки достатньо встановити обґрунтоване припущення що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не впливають на їх правильність.

Процесуальних порушень, які були б обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції чи призвели б до неправильного вирішення питання забезпечення апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд встановив, що ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Баховський Михайло Михайлович - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2025 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова