ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/1076/25 Номер провадження 22-ц/814/3632/25Головуючий у 1-й інстанції Черков В. Г. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря Сальної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Путивльської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шестакова Віталія Юрійовича на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 19 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2025 року позивачка звернулась до місцевого суду з вказаним позовом, у якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , 1998 року народження, а також стягнути з відповідача судові витрати.

В обгрунтування позову вказувала, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, під час якого в них народилося четверо дітей. В подальшому шлюб було розірвано, а з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей. Аліменти відповідач сплачував нерегулярно та не в повному обсязі, має заборгованість зі сплати аліментів.

Вказує, що син, відносно якого просить позбавити відповідача батьківських прав, є військовослужбовцем та зник безвісти 15.07.2024 в Харківському районі Харківської області під час виконання бойового завдання.

Посилається на те, що відповідач ухилявся від виховання та утримання вказаного сина, не цікавився його життям, тому з точки зору моральних засад суспільства має бути позбавлений батьківських прав, які дають, навіть після досягнення повноліття дитиною, відповідні права, пов?язані зі спорідненням, зокрема і на отримання грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 19 червня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у зв?язку із їх необгрунтованістю.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник

ОСОБА_1 - адвокат Шестаков Віталій Юрійович, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обгрунтування апеляційної скарги вказано, що з матеріалів справи вбачається, що неналежна поведінка Відповідача щодо участі у вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя свого сина мала місце на протязі тривалого періоду часу, а в судовому засіданні було встановлено, що відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов?язків.

Вважає, що суд в судовому засіданні в суді першої інстанції встановивши, що відповідач свідомо ухиляється тривалий час від виконання своїх батьківських обов?язків, що у відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав, помилково відмовив у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківства.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження НОМЕР_1 , ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , та його батьками є ОСОБА_2 й ОСОБА_1 .

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 23.11.1999 (справа № 2-485 1999 рік) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення набрало законної сили 06.12.1999.

Постановою народного судді Путивльського району м. Суми від 08.12.2000 року (справа № 2-1324/2000) постановлено стягувати з ОСОБА_2 аліменти в 1/2 частині від усіх видів заробітку щомісячно на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , до їх повнолітня, починаючи стягування з 5 грудня 2000 року та аліменти сплачувати матері ОСОБА_1 . Постанова набрала законної сили 08.12.2000.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 13.04.2006 (справа № 2-264/06) ухвалено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 100 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи стягування з 13 березня 2006 року та аліменти сплачувати матері ОСОБА_1 . Рішення набрало законної сили 24.04.2006.

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 02.03.2009 (справа № 2-77 2009 рік) ухвалено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , по 200 (двісті) гривень на кожну дитину щомісячно, які підлягають індексації, починаючи стягнення з 04.02.2009 року і до зміни його матеріального становища. Аліменти сплачувати матері дітей ОСОБА_1 . Рішення набрало законної сили 13.03.2009.

Рішенням Глухівського міськрайсуду Сумської області від 03.03.2014 (справа № 576/3188/13-ц) змінено розмір аліментів, а саме: ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку, починаючи з 25 грудня 2013 року. Рішення набрало законної сили 14.04.2014.

З відповіді Глухівського відділу державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області від 19.02.2025 вбачається, що з 20.04.2006 по 11.02.2008 відносно ОСОБА_2 зареєстровано ВП № 1958688 з примусового виконання виконавчого листа № 2-264 від 13.04.2006 Глухівського міськрайонного суду Сумської області про стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 100 грн. до досягнення ними повноліття, заборгованість станом на 01.01.2008 становила 5600 грн. За період з 04.02.2013 по 11.07.2017 відносно ОСОБА_2 зареєстровано ВП № 36362866 з примусового виконання виконавчого листа № 2-77/09 від 02.03.2009 Путивльського районного суду Сумської області про стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 в розмірі 200 грн. щомісячно на кожну дитину на утримання сину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_11 , доньки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_8 , борг по аліментам на момент відкриття ВП складав 21707 грн., за час перебування виконавчого листа на виконанні було нараховано аліментів на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_11 до його повнолітня у сумі 7800 грн., на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 до її повноліття 900 грн. Виконавчі провадження були завершені в 2008 та в 2017 роках та у зв`язку з закінченням терміну зберігання були знищені.

З розрахунку заборгованості видно, що відносно сина ОСОБА_3 , 1998 року народження, станом на 01.06.2016 борг по сплаті аліментів складає 10120,64 грн., аналогічна сума заборгованості також на 01.01.2025.

Зі сповіщення сім`ї від 25.07.2024 № 60 вбачається, що ТВО начальник ІНФОРМАЦІЯ_12 сповіщає, що солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зник безвісти 15 липня 2024 року поблизу населеного пункту Глибоке Харківського району Харківської області під час виконання бойового завдання, при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України від збройної агресії російської федерації, виконуючи бойове завдання в складі підрозділу ЗСУ. Призваний на військову службу за призовом 27.04.2024 ІНФОРМАЦІЯ_13 .

З Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 16.08.2024 № 15 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зник на території бойових дій та набув статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин 08.08.2024.

З відповіді командира військової частини НОМЕР_2 від 20.03.2025 № 0501/15/379 вбачається, що на даний час грошове забезпечення зниклого безвісті солдата ОСОБА_4 знаходяться на депоненті військової частини у зв`язку з тим, що РТЦК та СП надав не повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану. Вказано, що заява ОСОБА_1 на виплату грошового забезпечення відсутня, а 10.01.2025 ОСОБА_2 подав заяву на грошове забезпечення зниклого безвісті солдата ОСОБА_4 , грошове забезпечення не отримував.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина, позивачем не доведено свідомого ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків стосовно виховання дитини, абсолютної байдужості батька до дитини, фактів заподіяння шкоди дитині, або загрози збоку відповідача для здоров`я та розвитку сина.

Місцевий суд прийшов до висновку, що наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23), від 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22 (провадження № 61-16965св23).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач як підставу для позбавлення батьківських прав зазначив пункт 2 частини першої статті 164 СК України, тобто ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення її/його батьківських прав, покладено на позивача.

Колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано обгрунтованих та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач є особою, яка злісно ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно сина.

Крім того у своїх висновках місцевий суд зазначив, що у даній справі син, відносно якого позивач просить позбавити відповідача батьківських прав, став повнолітнім 07.05.2016, а з позовом про позбавлення батьківських прав позивач звернулася тільки 09.04.2025, після настання відповідної події зникнення сина солдата безвісті 15.07.2024 та звернення відповідача 10.01.2025 до військової частини для отримання виплат, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Також, суд прийшов до висновку, що за період 2016-2025 позивачем не надано доказів щодо ухилення відповідача від виконання батьківських прав відносно вже повнолітнього сина.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди позивача з ухваленим у справі судовим рішеннями.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні (ст. 375 ЦПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шестакова Віталія Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 19 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2025 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль