Номер провадження: 22-ц/813/4248/25
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 січня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_3 звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час продовження навчання.

Позов обґрунтований тим, що 18 грудня 2004 року позивач та відповідач уклали шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_4 . Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 вересня 2006 року шлюб між сторонами розірвано. Судовим наказом Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 січня 2023 року по справі № 495/175/23 з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки від 03 листопада 2023 року, виданої Обласною комунальною установою «Білгород-Дністровський медичний фаховий коледж», строк навчання ОСОБА_4 складає з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2026 року. Вказуючи, що донька навчається на стаціонарній формі навчання, потребує матеріальної допомоги, знаходиться на утриманні матері, а відповідач є особою працездатного віку, не має інвалідності та може утримувати свою доньку, позивач звернулась до суду з цим позовом.

10 січня 2024 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги позивача задоволено повністю.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 травня 2024 року заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення по даній цивільній справі задоволено, скасовано заочне рішення від 10 січня 2024 року, справу призначено до підготовчого судового розгляду з викликом сторін.

У травні 2024 року від представника відповідача до районного суду надійшов відзив, в якому виказано заперечення проти позовних вимог й наголошено, що позивач у своєму позові не наводить жодних доказів наявності у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі, що пов`язано з навчанням, а також не доводить факту проживання повнолітньої доньки з матір`ю, крім того позивач не надала доказів, підтверджуючих змогу відповідача надавати матеріальну допомогу, зокрема у визначеному позивачем розмірі. Відповідач вказував, що відповідно до Акту опитування особи адвокатом за її згодою від 12 квітня 2024 року опитана ОСОБА_4 , яка пояснила, що з 01 вересня 2023 року вона навчається в ОКУ «Білгород-Дністровський медичний фаховий коледж» та наразі є студенткою 1 курсу, групи А, денної форми навчання за державним замовленням, на факультеті «Сестринська справа». З лютого 2024 року по теперішній час ОСОБА_4 проживає зі своїм співмешканцем, окремо від матері, ОСОБА_3 , позивача по справі. ОСОБА_5 матеріально забезпечує, несе всі витрати саме співмешканець, а не мати. Також ОСОБА_4 зазначила, що у зв`язку з тим, що навчання в коледжі відбувається виключно дистанційно, тому витрати навчання не потребує. Також у відзиві відповідач повідомив, що має на утриманні ще малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За таких підстав відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 .

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка на даний час продовжує навчання в Білгород-Дністровському медичному фаховому коледжі, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, починаючи з 09 листопада 2023 року і до закінчення навчання в Білгород-Дністровському медичному фаховому коледжі, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 23-річного віку. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн. на користь держави. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 суми платежу за один місяць, відповідно до вимог ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що донька позивача та відповідача, досягнувши повноліття, навчається в Білгород-Дністровському медичному фаховому коледжі на денній формі навчання, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги, а законодавець визначив можливість отримання аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, але не досягла 23 річного віку. При цьому, суд першої інстанції відхилив твердження відповідача, що ОСОБА_4 перебуває на утриманні свого співмешканця, вказавши, що належних та допустимих доказів зазначеного матеріали справи не містять.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , в особі свого представника ОСОБА_2 , подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 січня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, через їх неправильне дослідження та оцінку, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції не відповідають матеріалам справи. Наполягає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув аліменти з відповідача на утримання повнолітньої доньки, яка навчається. Зокрема, за свідченням апелянта, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив лише з обставини навчання доньки сторін на денній формі та з безпідставних тверджень позивача, що батько фінансової допомоги на утримання дитини не надає, хоча остання потребує такої допомоги. Проте, мотивуючи позовні вимоги, позивач в силу вимог ст. 81 ЦПК України не надала до суду належних та достатніх доказів, які б дійсно свідчили про те, що повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги, у зв`язку з навчанням, не надала жодного доказу щодо стану здоров`я та матеріального стану відповідача, перебування інших осіб у нього на утриманні, наявність в нього рухомого та нерухомого майна, корпоративних прав, грошових коштів, майнових прав, не доведені його витрати. Апелянт наголошує, що суд першої інстанції проігнорував той факт, що донька позивача і відповідача на даний час не проживає з позивачем, а з лютого 2024 року по теперішній час (12 квітня 2024 року - Акт опитування особи адвокатом) ОСОБА_4 проживає зі своїм співмешканцем - ОСОБА_7 , окремо від матері ОСОБА_3 , позивача по справі. ОСОБА_5 матеріально забезпечує, несе всі витрати саме співмешканець, а не позивач. Також, у зв`язку з тим, що навчання в коледжі відбувається дистанційно, витрат навчання донька сторін не потребує, що підтверджується матеріалами справи, зокрема свідченнями самої повнолітньої дитини. Крім того, поза увагою суду залишився факт наявності на утриманні відповідача ще малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також в апеляційній скарзі апелянт ставить питання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме:

-копію свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 , виданого 31 травня 2024 року Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про державну реєстрацію шлюбу між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-копію інформації, наданої адміністрацією ОКУ «Білгород-Дністровський медичний фаховий коледж» від 21 січня 2025 року № 01-13/16, згідно якої ОСОБА_9 станом на серпень 2024 року відрахована зі складу студентів за власним бажанням згідно наказу т.в.о. директора коледжу № 02-10/169-С від 15.08.2024 року,

вказуючи, що дані докази не могти бути надані до суду першої інстанції у строк, встановлений ЦПК України, з об`єктивних причин, оскільки про зазначені обставини дочка повідомила про них батька вже після ухвалення рішення, надавши відповдіну копію свідоцтва про шлюб і повідомивши про те, що вона припинила навчання у коледжі за власним бажанням.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з положень п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи про стягнення аліментів.

Відповідно до п.п. 1 - 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України (в редакції Закону № 3831-IX від 19.06.2024 року) для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Враховуючи вищенаведені норми, оскільки із матеріалів справи вбачається, що предметом спору є аліментні зобов`язання, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що знаходяться в матеріалах справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ч. 2 п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 (а. с. 5). ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 виповнилося 18 років.

У відповідності до довідки № 02-49/341 від 03.11.2023 року, яка видана ОКУ «Білгород-Дністровський медичний фаховий коледж», встановлено, що ОСОБА_4 дійсно є студентом Білгород-Дністровського медичного фахового коледжу, ОПП: «Сестринська справа», 1 курс, група А. Термін навчання: з 01.09.2023 року по 30.06.2026 року. Форма навчання: денна 1 рівень акредитації (а. с. 4).

Колегія суддів виходить з наступного.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються Главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Так, згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За приписами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

У постанові Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 (провадження № 61-12495св18) зроблено висновок по застосуванню ст. 199 СК України, який полягає в тому, що «обв`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Зазначена правова позиція висвітлена у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а також в низці інших постанов Верховного Суду, зокрема від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц (провадження № 61-18843св18), від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц (провадження № 61-12782св18), від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 (провадження № 61-16005св20).

Крім того, у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021 року по справі № 308/4214/18 (провадження № 61-16005св20) роз`яснено, що «стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років…

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, під час розгляду даної справи апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не приймає участі в утриманні дитини.

Відповідно до змісту ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ст. 77 80 ЦПК України надані сторонами докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності. Зокрема, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1 3 ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до правової позиції, викладеної у викладеною у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц (провадження № 61-28810св18): «Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».

За матеріалами даної справи вбачається, що між позивачем та відповідачем виник спір з приводу стягнення аліментів, у зв`язку з навчанням повнолітньої доньки.

Вирішуючи справу по суті спору та задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітня донька сторін не досягла 23-річного віку, здобуває освіту в фаховому коледжі на денній формі навчання та потребує матеріальної допомоги, а тому має право на отримання від свого батька аліментів на період навчання. При цьому, суд першої інстанції відхилив за недоведеністю твердження відповідача, що донька сторін перебуває на утриманні свого співмешканця.

Розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції правильно відхилив наданий стороною відповідача Акт опитування особи адвокатом за її згодою від 12 квітня 2024 року, відповідно до якого була опитана ОСОБА_4 , з огляду на таке.

Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Право адвоката на опитування осіб за їх згодою передбачено п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Між тим, ні норми вказаного Закону, ані норми ЦПК України не визначають правовий статус таких опитувань, не наділяють їх доказовими властивостями, на відміну від показання свідків, що передбачені ст. 90 ЦПК України. Слід вказати, що допит свідка здійснюється в судовому засіданні зі складанням присяги і попередженням про кримінальну відповідальність.

Тому, виходячи з принципів належності і допустимості доказів, а також враховуючи встановлений процесуальним законом спеціальний порядок допиту свідків, опитування осіб адвокатом за їх згодою можуть бути розцінені як письмові докази лише у сукупності з іншими допустимими доказами по справі.

Отже, оскільки інших допустимих доказів на підтвердження обставини перебування доньки сторін на утриманні іншої особи, ніж її мати, на час подачі позову до суду та/або клопотання про виклик та допит доньки ОСОБА_4 в судовому засіданні, як свідка, сторона відповідача до суду першої інстанції не подала, апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що позивач по справі не надала до суду доказів стану здоров`я та матеріального стану дитини, а отже не довела, що повнолітня дитина дійсно потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, то апеляційний суд вказує наступне.

У справі встановлено та не заперечується сторонами, що на момент подачі позову до суду донька сторін навчалась на першому курсі в ОКУ «Білгород-Дністровський медичний фаховий коледж» на денній формі навчання, за державним замовленням.

За таких обставин, на момент продовження навчання донька сторін безсумнівно потребувала принаймні мінімальних витрат на власне утримання.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з посиланнями заявника апеляційної скарги, що стороною позивача не доведено існування потреби ОСОБА_4 у матеріальній допомозі у заявленому позивачем розмірі, а також, що не доведено наявність у відповідача можливості надавати допомог саме в такому розмірі.

Як вбачається із матеріалів справи, жодних належних доказів на підтвердження вартості витрат, пов`язаних з навчанням ОСОБА_4 (вартості підручників, посібників для навчання, вартості іншого приладдя, вартості проживання тощо), позивачем до суду не надано.

Позовна заява містить лише вимогу про стягнення аліментів, перелік норм права, але жодним чином не обґрунтовано розмір стягуваних аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається на бюджетній формі навчання.

Також, хоча наявність інших утриманців не звільняє батька дитини від її утримання, проте колегія суддів також вважає слушними доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції безпідставно не надав оцінки доказам про наявність на утриманні відповідача іншої доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, до апеляційної скарги апелянтом додано докази державної реєстрації шлюбу доньки сторін ОСОБА_11 з ОСОБА_7 , що відбулась 31 травня 2024 року, та докази відрахування ОСОБА_9 станом на серпень 2024 року зі складу студентів ОКУ «Білгород-Дністровський медичний фаховий коледж» за власним бажанням.

У п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення змісту п. 6 ч. 2 ст. 356, ч. 1, 2, 3 ст. 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 квітня 2021 року по справі № 308/4214/18 (провадження № 61-16005св20).

Приймаючи до уваги пояснення апелянта, що вищевказані докази (свідоцтво про шлюб, інформація від ОКУ «Білгород-Дністровський медичний фаховий коледж») не могти бути надані до суду першої інстанції у строк, встановлений ЦПК України, з об`єктивних причин, оскільки про зазначені обставини відповідачу стало відомо лише коли сама дочка повідомила про них батька після ухвалення рішення, враховуючи, що ці докази мають виключне значення для правильного вирішення справи, зокрема, вказують, що повнолітня донька сторін припинила навчання у фаховому коледжі з серпня 2024 року, а з 31 травня 2024 року перебуває у зареєстрованому шлюбі, а тому має право на утримання від свого чоловіка, колегія суддів вказує про наявність підстав для врахування обставин, що підтверджують вказані докази, при розгляді даної справи.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що позивач мала можливість заперечити проти дослідження в апеляційному суді нових доказів, дати на них пояснення та цими процесуальними правами не скористалася.

Отже, за результатом розгляду даної справи апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно вважав доведеним та обґрунтованим обов`язок ОСОБА_1 утримувати повнолітню доньку на період продовження нею навчання. Проте, за обставин, що склалися, а саме: повнолітня донька сторін навчалась у фаховому коледжі за державним замовленням, з серпня 2024 року відрахована зі складу студентів коледжу, з 31 травня 2024 року, після укладення шлюбу, має можливість одержувати утримання від свого чоловіка, позивач по справі не довела необхідність запитуваного нею розміру аліментів, а відповідач має на утримані ще малолітню доньку, колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржуване рішення в частині визначення розміру аліментів і терміну їх присудження та ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як повнолітньої дитини, яка продовжувала навчання в ОКУ «Білгород-Дністровський медичний фаховий коледж», в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, починаючи з 09 листопада 2023 року і до 30 травня 2024 року включно.

За таких підстав, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 141 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач ОСОБА_3 звільнена від судових витрат відповідно до закону.

Оскільки за наслідками розгляду апеляційної скарги відповідача рішення суду першої інстанції змінено та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову, судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції, що призначений оскаржуваним рішенням до стягнення з відповідача, слід скасувати та стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за подачу позовної заяви до суду у сумі 214 грн. 72 коп., що складає 20% від позовних вимог.

Крім того, враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково (80% від вимог апеляційної скарги), апелянт (відповідач) має право на відшкодування судових витрат за подачу апеляційної скарги за рахунок держави у розмірі 1288 грн. 32 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 січня 2025 року в частині визначення розміру аліментів і строку їх стягнення змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як повнолітньої дитини, яка продовжувала навчання в Обласній комунальній установі «Білгород-Дністровський медичний фаховий коледж», в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, починаючи з 09 листопада 2023 року і до 30 травня 2024 року включно.

В решті заявлених вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 214 гривень 72 коп. на користь держави.

Компенсувати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1288гривень 32 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений: 22.12.2025 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова