РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/4187/25

номер провадження 2/695/2273/25

26 грудня 2025 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Ватажок-Сташинської А.В.,

за участі: секретаря судового засідання Біліченко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Золотоноша у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулася ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає та перебуває на повному утриманні позивача. Позивач зазначає, що з моменту припинення проживання однією сім`єю, відповідач з невідомих причин практично відмовився від належного матеріального забезпечення спільного сина. Посилаючись на те, що син потребує матеріальної допомоги відповідача та перебуває на утриманні позивача, остання звернулась з даним позовом до суду, в якому просить стягувати на її користь з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, починаючи з дати звернення до суду з цим позовом до досягнення сином повноліття.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін у справі за даним позовом.

Заперечуючи проти задоволення позову, 17.10.2025 представник відповідача надавла до суду відзив, в якому посилається на безпідставність позовних вимог. У відзиві представник відповідача також заявила клопотання про витребування доказів, залучення Органу опіки та піклування, виклик свідка, долучення доказів.

20 жовтня 2025 року представник відповідача надала до суду клопотання про долучення доказів на підтвердження сплати відповідачем аліментів на утримання другої дитини. У клопотанні представника відповідача вказано, що відповідач має на утриманні ще одну неповнолітню дитину, ОСОБА_4 та сплачує аліменти, дохід відповідача невисокий, оскільки працює в сфері освіти (вчитель сільської школи). Враховуючи реальний фінансовий стан і наявність інших утриманців, відповідач вважає справедливим визначити розмір аліментів у 1/6 частини доходу, що відповідає принципу співмірності та справедливості, передбаченому сімейним законодавством.

15 грудня 2025 року представник відповідача надала до суду заяву, в якій вказує, що у зв`язку з уточненням процесуальної позиції та зімною способу подання доказів просить залишити без розгляду раніше подане клопотання.

Судове засідання з розгляду справи призначене на 09 год 30 хв 26.12.2025.

У судове засідання з розгляду справи позивач не прибула. Згідно з прохальною частиною позову просить розглянути справу за її відсутності.

Відповідач у судове засідання також не прибув, явку свого представника не забезпечив.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке.

Судом встановлено, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.01.2019 у справі №695/3477/18 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно виконавчим комітетом Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області 03.02.2021, за актовим записом №10.

Відповідно до довідки №115 від 12.09.2025, виданою виконавчим комітетом Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, ОСОБА_1 зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитина перебуває на повному утриманні матері.

Згідно з актовим записом про народження №1594 від 30.09.2020, вчиненим Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відповідач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якого є ОСОБА_6 .

Стороною відповідача надано платіжні інструкції про переказ коштів відповідачем на рахунок ОСОБА_6 з призначеннм платежу «переказ власних корштів, кошти на утримання сина ОСОБА_4 ».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989, яка підписана Україною 21.02.1990, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27.02.1991 № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.

У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.

Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Положеннями ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Прожитковий мінімум відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

За змістом ст.183 СК України розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання однієї дитини, становить 1/4 частину, на двох дітей - 1/3 частини, на трьох і більше дітей - 1/2 частину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що спільна дитина сторін виховується позивачем і потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до статей 180, 181, 182, 192 Сімейного кодексу України, а також статті 3 Конвенції про права дитини, пріоритетом під час вирішення спорів щодо аліментів є забезпечення найкращих інтересів дитини.

Позивач обґрунтовано просить встановити розмір аліментів у частці частини від доходу відповідача. Такий розмір є загальновизнаним стандартом для утримання однієї дитини у разі відсутності інших виняткових обставин.

Посилання відповідача на наявність ще однієї дитини не є достатнім для зменшення розміру аліментів з огляду на таке.

Стороною відповідача надано платіжні інструкції про переказ коштів відповідачем на рахунок ОСОБА_6 з призначеннм платежу «переказ власних корштів, кошти на утримання сина ОСОБА_4 ».

Доказів щодо розміру отримуваного відповідачем доходу сторона відповідача не назвала та не надала.

Судом не встановлено наявності у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід).

Наявність нової сім`ї, нової дитини та зобов`язань перед іншими утриманцями не скасовує і не зменшує обов`язок батька щодо утримання дитини від попередніх відносин, про що прямо зазначено у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006.

Частиною третьою статті 182 СК України визначено, що суд має право оцінювати не лише доходи платника аліментів, але й фактичні витрати.

При вирішенні даної справи, суд виходить з того, що заявлений позивачем до стягнення розмір аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача є загальновизнаним стандартом для утримання однієї дитини у разі відсутності інших виняткових обставин. Посилання відповідача на наявність ще однієї дитини, не є достатнім для зменшення розміру аліментів. Розмір у 1/4 частини від доходу відповідача є помірним, справедливим та відповідає як нормі права (ч. 1 ст. 183 СК України), так і сталій судовій практиці. Такий розмір дозволяє забезпечити потреби дитини відповідно до її віку та розвитку. Доводи відповідача про необхідність зменшення розміру аліментів не підтверджуються об`єктивними обставинами та не заслуговують на увагу.

Згідно з п. 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 146 від 26.02.1993 утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частиною другою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:

у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків;

за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Згідно з ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення повністю.

Частиною першою ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Суд зазначає, що позовна заява надійшла до суду 17.09.2025. Таким чином аліменти належить стягувати з 17.09.2025.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке.

Відповідно до вимог частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно з пунктом третім частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

Відтак, враховуючи приписи статті 5 Закону України «Про судовий збір» та ст. 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 211 грн 20 грн.

Керуючись ст.4, 5, 12,13, 76-84, 133, 141, 263-265, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити повністю.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходів) ОСОБА_2 , щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.09.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст. 354-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська