Справа № 450/2196/25 Провадження № 2/450/1662/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2025 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мельничук І. І.

секретаря судового засідання Дикої О. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», в інтересах якого діє представник адвокат Білий Віталій Сергійович до ОСОБА_1 про стягнення збитків від інфляції та 3 % річних, -

в с т а н о в и в :

представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача втрати від інфляції 15 183,06 грн., три відсотки річних 3 077,59 грн., а всього - 18 260,65 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3 028,00 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

В обґрунтування вказаних позовних вимог зазначає, що 20.12.2017 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу АУДІ (д.р.н. НОМЕР_1 ). Договір було укладено відповідно до Закону України «Про страхування» надалі - Закон). 10.09.2018 року в м. Львів сталося ДТП за участю транспортного засобу Опель (д.р.н.

НОМЕР_2 ) під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля АУДІ (д.р.н. НОМЕР_1 ).Згідно постанови Пустомитівського районного суду від 09.10.2018 року, ДТП сталося внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 ПР України. На підставі заяви потерпілої особи, Договору добровільного страхування транспортного засобу та на підставі вимог Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «УНІКА» складено страховий акт № 00272007 та визначено розмір страхового відшкодування в сумі - 46 129,27 грн. 20.01.2022 року Пустомитівський районний суд Львівської обл. виніс рішення у справі №450/1854/21 про стягнення з відповідача на користь ПРАТ «СК «УНІКА» - 46 129,27 грн.

На підставі вищевказаного рішення було видано та пред?явлено для примусового виконання виконавчий лист у справі. 3 29.03.2024 по 10.04.2024 року рішення суду виконано в примусовому порядку, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями ПВ ОСОБА_3

№15028 та №15347. З огляду на викладене Позивач отримав право на стягнення з Відповідача інфляційних втрат від знецінення грошової одиниці України, внаслідок інфляційних процесів в державі та 3% річних за період з 20.01.2022р.(дата винесення рішення суду) по 10.04.2024 р. - дата остаточного виконання рішення суду. Загальна заборгованість: Період прострочення грошового зобов?язання 812 днів 15 183,06 (інфляційне збільшення) + 3 077,59 (3% річних) = 18 260,65 грн. На підставі наведеного, просить позовні вимоги задоволити.

Ухвалою від 29.05.2025 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

У вказаний строк відповідач відзиву не надав. У матеріалах справи відсутні клопотання про розгляд справи з участю сторін.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення мотивів.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 20.12.2017 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_4 було укладено укладено Договір добровільного страхування №245002/4098/0003060 транспортного засобу марки «AUDI A3» д.р.н. НОМЕР_1 .

10.09.2018 року в м. Львів сталася ДТП за участю автомобіля марки «Опель» д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля марки «Ауді» д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 .

На підставі Договору добровільного страхування транспортного засобу та на вимог Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «УНІКА» складено страховий акт та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 46 129,27 грн., які були сплачені 06.11.2018 року, згідно платіжної інструкції №051858.

20.01.2022 року Пустомитівський районний суд Львівської області ухвалив рішення у справі №450/1854/21 про відшкодування шкоди на користь ПрАТ «СК «УНІКА» з ОСОБА_1 , в розмірі - 46 129,27 грн.

На підставі вищевказаного рішення було 18.04.2023 р. видано та пред`явлено 29.03.2024 року для примусового виконання виконавчий лист у справі.

10.04.2024 року рішення Пустомитівський районний суд Львівської області у справі № 450/1854/21, виконано в примусовому порядку, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями № 15028 та № 15347 приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю. А. на суму 48 399,27 грн., про що було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно розрахунку, наданого позивачем до матеріалів справи, за період з 20.01.2022 року по 10.04.2024 року, збитки від інфляції склали - 15 183,06 грн.

За період з 20.01.2022 року по 10.04.2024 року загальна сума 3% річних склала - 3 077,59 грн., а всього - 18 260,65 грн.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Приписами статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з приписами статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України).

За змістом статей 524,533-535 і 625 ЦК України грошовими є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку, тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Отже, приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18).

Разом з тим, за змістом статей 598-609 ЦК України само по собі рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання.

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07.02.2018 по справі № 910/11249/17.

Так, Верховний Суд зробив висновок, що норма статті 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Великою Палатою Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 зроблено висновок щодо можливості застосування положень статті 625 ЦК України до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачене договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Постановою ВС від 06.03.2019 у справі № 577/5360/15-ц зроблено висновок, що за змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також суд враховує правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 18.03. 2020 у справі № 760/6938/16-ц відповідно до якої формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначених норм права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Таким чином, оскільки вимоги за судовим рішенням суду зводиться до сплати грошових коштів, то за своєю сутті це є грошовим зобов`язанням.

У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

При дослідженні питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних судом враховано правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 січня 2020 року в рамках справи № 924/532/19, якою було визначено, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Проте, суд не погоджується із позивачем щодо періоду такого нарахування та сум стягнення, оскільки позивач при обчисленні 3% річних та інфляційних втрат безпідставно включив період нарахування з 20.01.2022 р.

Судом перевірено розрахунок інфляційних збитків та трьох відсотків річних, здійснений позивачем, та встановлено, що він зроблений не вірно, оскільки позивач в своєму позові просить стягнути з відповідача інфляційні збитки та три відсотка річних у період з 20.01.2022 року, однак рішення Пустомитівського районного суду Львівської області про відшкодування шкоди на користь ПРАТ «СК «УНІКА» з ОСОБА_1 , набрало законної сили 22.02.2022.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково та стягує з відповідача на користь позивача інфляційні збитки за період з 22.02.2022 по 10.04.2024 від суми 46 129,00 грн у розмірі 15 181,00 грн (46 129,00 ? 1,32914353 ? 46 129,00), три відсотки річних за період з 22.02.2022 по 10.04.2024 у розмірі 2 940,00 грн, а всього 18 121,00 грн.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та з огляду на зміст статті 625 ЦК України, п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд дійшов висновку, що позов про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних підлягає до часткового задоволення.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 5000,00 грн.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1, 2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Частина 4 статті 137 ЦПК України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв`язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.

З матеріалів справи встановлено, що 01.11.2023 позивач ПрАТ «СК Уніка» уклала з ФОП ОСОБА_5 Договір доручення №1 ВНМ, відповідно до якого має право залучати для виконання покладених обов`язків адвокатів, адвокатські бюро чи адвокатські об`єднання, оплачувати їх послуги, які підлягають відшкодуванню довірителем на умовах, порядку та строки, визначені цим договором.

Позивач подав розрахунок витрат, пов`язаних із розглядом справи, включаючи витрати на правову допомогу та просив стягнути з відповідача суму витрат за послуги Адвокатського бюро «Білий», яке надає правову допомогу ФОП ОСОБА_5 відповідно до договору про надання правової допомоги від 02.11.2023 року та додатку №1 до вказаного договору, які долучено до матеріалів справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано копію Договору про надання правової допомоги від 02.11.2023 року та додатку №2 до вказаного договору, укладених між АБ «Білий» та ФОП ОСОБА_5 , акт (звіт) прийому-передачі від 22.05.2025 наданих послуг №1/23590 до Договору про надання правової допомоги №2/23ю від 01.11.2023.

З акту прийому-передачі наданої правової допомоги №1/23590 від 22.05.2025 року вбачається, що АБ «Білий» було витрачено час на: здійснення повного збору та аналіз усіх документів у справі; досліджено та оцінено матеріали справи на предмет належності, допустимості, достовірності цих документів як доказів у судовому провадженні; обрано спосіб захисту прав та інтересів клієнта; складено та подано відповідний позов до суду. Вартість послуг Бюро складає 5000,00 грн.

Пунктом 48 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення ЄСПЛ від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу суд враховує складність справи, обсяг наданої правничої допомоги Бюро, часткове задоволення позовних вимог та приходить до висновку щодо часткового стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.

Щодо судового збору, такий сплачений позивачем при пред`явленні позову з врахуванням ціни позову у мінімальному розмірі, тому підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 273, 280, 284, 288, 289, 354 ЦПК України, ст.ст.509, 525, 526, 625, 1050 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», в інтересах якого діє представник адвокат Білий Віталій Сергійович до ОСОБА_1 про стягнення збитків від інфляції та 3 % річних, - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (м. Київ, вул. Олени Теліги, 6-В, корпус 4, ) втрати від інфляції у розмірі 15 181,00 грн. та 3 % річних у розмірі 2 940,00 грн., а всього 18 121,00 грн. (вісімнадцять тисяч сто двадцять одну гривню 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (м. Київ, вул. Олени Теліги, 6-В, корпус 4, ) 3 028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок) судового збору та 2000 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок) витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається через Пустомитівський районний суд Львівської області або безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 28.07.2025 року.

СуддяІ. І. Мельничук