Справа № 938/630/24
Провадження № 22-ц/4808/1807/25
Головуючий у 1 інстанції Чекан Н. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Панасюк В.О.,

з участю ОСОБА_1 , його представника, представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до Білоберізької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Верховинського районного суду від 13 жовтня 2025 року під головуванням судді Чекан Н.М. у селищі Верховина,

в с т а н о в и в:

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Білоберізької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що ОСОБА_1 , є рідним сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його мати померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а батько ІНФОРМАЦІЯ_4 . За життя мати отримала земельну ділянку на якій здійснила будівництво житлового будинку площею 120 кв.м., господарських будівель та споруд, у 1984 році будинковолодіння введено в експлуатацію. Будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд здійснено на земельній ділянці площею 0,5000 га в т.ч площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, 0,2500 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 (погосподарська книга №4, особовий рахунок НОМЕР_1 Білоберізької сільської ради). ОСОБА_5 здійснив зміну імені, про що видано свідоцтво про зміну імені серії НОМЕР_2 відділом реєстрації актів цивільного стану Верховинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис №1 від 15.01.2010 року. Позивач - єдиний спадкоємець першої черги померлих батьків, прийняв спадщину після їх смерті відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України. Позивач вважає, що має законні підстави успадкувати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами для обслуговування будинковолодіння після смерті своїх батьків як спадкодавців, які не оформили правовстановлюючі документи на нерухоме майно. З метою оформлення спадкових прав він звернувся до приватного нотаріуса Верховинського нотаріального округу, однак йому відмовлено в оформленні спадкового майна у зв`язку із відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Просив визнати за ним право власності на будинковолодіння у присілку Центро 60, с. Яблуниця, Верховинського району Івано-Франківської області, розташованого на земельній ділянці розміром 0,5000 га.

Рішенням Верховинського районного суду від 13 жовтня 2025 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки письмовим доказам у цій справі.

Зокрема, суд першої інстанції не дав правової оцінки довідці Білоберізької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області від 02 квітня 2024 року № 254, з якої вбачається, що ОСОБА_1 проживав у будинковолодінні своїх батьків та був там зареєстрований.

Після смерті матері ОСОБА_1 продовжував проживати в цьому будинковолодінні зі своїм батьком, а після його переїзду за іншим місцем проживання здійснював обслуговування цього господарства та організував за ним догляд.

Апелянт вважає, що ОСОБА_1 має законні підстави успадкувати житловий будинок з господарським будівлями і спорудами та земельну ділянку для обслуговування будинковолодіння після смерті своїх батьків як спадкодавців, які не оформили правоустановчі документи на нерухоме майно.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги заперечив, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Представник Білоберізької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області та ОСОБА_2 в засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про день, час і місце слухання справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , його представника, представника ОСОБА_2 , перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи таке.

Встановлено, що з копії паспорта громадянина України (а.с. 5-7, т.1) вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в селі Яблуниця Верховинського району Івано-Франківської області.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 15.01.2010 року (а.с. 21, т.1), батьками ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Свідоцтвом про зміну імені серія НОМЕР_2 від 07.02.2011 року (а.с. 22, т.1) стверджується факт, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який народився у с. Яблуниця Верховинського району Івано-Франківської області, змінив прізвище та ім`я на ОСОБА_1 , про що в книзі реєстрації зміни імені, 15.01.2010 зроблено актовий запис №1.

Батьки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвали шлюб, про що в книзі реєстрації актів розірвання шлюбу 26.02.1991 року зроблено запис №9 відділом ЗАГСу Верховинського райвиконкому, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 26.02.1991 року (а.с.16, т.1).

Мати ОСОБА_1 - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Яблуниця Верховинського району Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації смертей 08.09.2006 року зроблено запис №12 Яблуницькою сільською радою Верховинського району Івано-Франківської області, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 (а.с. 19, т.1).

Батько ОСОБА_1 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Яблуниця Верховинського району Івано-Франківської області, про що 22.06.2021 року зроблено актовий запис №160 Верховинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Верховинському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 (а.с. 20, т.1).

Відповідно до довідки Яблуницького старостинського округу Білоберізької сільської ради від 02.05.2024 року №304 (а.с. 14, т.1), будинок, в якому проживала ОСОБА_3 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Яблуниця присілок Центро Верховинського району Івано-Франківської області згідно рішення четвертої сесії Яблуницької сільської ради від 23.06.2016 року №94-4/2016 року присвоєно номер будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою Яблуницького старостинського округу Білоберізької сільської ради від 02.04.2024 року №254 (а.с. 15, т.1), виданої на підставі погосподарської книги №4 (2006-2010 роки), особовий рахунок № НОМЕР_1 адреса домогосподарства: село Яблуниця присілок Центро, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , була головою домогосподарства та склад зареєстрованих осіб становив: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - колишній чоловік, ОСОБА_5 , який змінив прізвище та ім`я на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , син.

Позивач ОСОБА_1 у позовних вимогах просить визнати за ним право власності на все будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому зазначає, що після смерті батьків він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом та спадщину прийняв відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України. Однак, оформити спадкове майно не може, оскільки приватним нотаріусом Верховинського нотаріального округу йому відмовлено листом від 05.04.2024 року №155/02-31 у зв`язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Із спадкової справи №68/2024 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 (а.с. 88-100, т.1) вбачається, що ОСОБА_1 05.04.2024 року звернувся до приватного нотаріуса зі заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, спадщина складається із: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: присілок Центр с. Яблуниця Верховинського району Івано-Франківської області: земельної ділянки площею 0,25 га, цільове призначення (використання) якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована в присілку Центр с. Яблуниця Верховинського району Івано-Франківської області; земельної ділянки площею 0,50 га, цільове призначення (використання) якої для ведення особистого селянського господарства, що розташована в присілку Центро с. Яблуниця Верховинського району Івано-Франківської області (а.с.89, т.1) та приватним нотаріусом 05.04.2024 року винесено постанову про відмову в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через не подання до приватного нотаріуса документів, які підтверджують право власності спадкодавця на вищевказане майно.

Із спадкової справи померлого ОСОБА_4 (а.с.73 87, т.1) вбачається, що після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся син померлого ОСОБА_1 (а.с. 75, т.1).

Відповідно до довідки Яблуницького старостинського округу Білоберізької сільської ради №720 від 11.08.2021 року та №721 від 11.08.2021 року (а.с.83, 84, т.1) ОСОБА_4 постійно проживав і був зареєстрованим у селі Яблуниця Верховинського району Івано-Франківської області до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 і на час його смерті в господарстві також був зареєстрований син ОСОБА_1 .

Зі спадкової справи померлого ОСОБА_4 12.08.2021 року вбачається, що до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася сестра померлого - ОСОБА_2 , на ім`я якої спадкодавець залишив заповіт, посвідчений 05.04.2013 року за реєстровим номером 41 секретарем Яблуницької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області (а.с. 74, т.1).

Із заповіту, посвідченого секретарем виконкому Яблуницької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області Комарицею Галиною Петрівною 05.04.2013 року, який зареєстровано в реєстрі за №41, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець села Яблуниця Верховинського району Івано-Франківської області, паспорт НОМЕР_7 , виданий Верховинським РВУМВС України в Івано-Франківській області 30.10.1999, ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він матиме, право, заповів своїй сестрі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 77 т.1).

Відповідно до інформаційної довідки із Спадкового реєстру №65984693 від 12.08.2021 року (а.с.86, т.1) заповіт від 05.04.2013 року номер в реєстрі нотаріальних дій 41, посвідчений Яблуницькою сільською радою Верховинського району Івано-Франківської області, є чинним.

Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 13.03.2025 року (а.с.12-24, т.2), яке залишено в силі постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10.07.2025 року (а.с.57-63, т.2), відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Верховинської районної державної нотаріальної контори, Білоберізької сільської ради, приватного нотаріуса Верховинського нотаріального округу Мартищук Оксани Ярославівни, про визнання недійсним заповіту складеного 05.04.2013 року від імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідченого секретарем виконавчого комітету Яблуницької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області Г.П.Комариця та зареєстрованого в реєстрі за №41.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до іншої особи (спадкоємця).

Згідно з положеннями ч.1,2 ст.1220, ч.1 ст.1222, ч.3 ст.1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття cпадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У ч.1, 3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 Кодексу він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ст.1272 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не відмовлялася від спадщини після смерті свого брата та прийняла її.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава.

Відповідно до вимог ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов у цій справі пред`явлений до неналежного відповідача.

На обґрунтування такого висновку судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказано, що під час розгляду справи ОСОБА_2 заявляла клопотання про заміну неналежного відповідача, однак відповідно до норм процесуального закону таким правом наділений позивач, тому їй було відмовлено у задоволенні клопотання про заміну неналежного відповідача.

Позивач в свою чергу не заявляв клопотання про заміну відповідача, а навпаки, на клопотання ОСОБА_2 про залучення її до справи, як відповідачки, заперечував.

Відповідно до усталеної судової практики, яка висловлена Верховним Судом зокрема у постановах від 06 жовтня 2021 року у справі №234/17030/18 (провадження № 61-12859св21), від 14 грудня 2023 року у справі № 199/1204/21 (провадження № 61-4074св23), зазначено, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадках їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024 року у справі № 947/6589/21 (провадження № 61-10253св23)) вказано, що якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.03.2021 року в справі № 226/817/19 (провадження № 61-6327св20) вказано, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови у позові (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.10.2023 року в справі № 300/808/19 (провадження № 61-11144св22 та інші).

Однак, позивач не позбавлений права на судовий захист шляхом подання позову до належного відповідача.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки письмовим доказам у цій справі є необґрунтованими, оскільки їм суд дав належну правову оцінку в судовому рішенні.

Враховуючи обставини справи, колегія апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що пред`явлені ОСОБА_1 безпосередньо у цій справі вимоги не стосуються прав та обов`язків Білоберізької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, тому судом першої інстанції відмовлено у їх задоволенні саме до цього відповідача, як неналежного у спорі. При цьому лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд вправі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.

Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину. З матеріалів справи вбачається, що одним із спадкоємців, яка прийняла спадщину у цій справі, є також ОСОБА_2 на ім`я якої спадкодавець залишив заповіт, посвідчений 05.04.2013 за реєстровим номером 41 секретарем Яблуницької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, який є чинним.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Верховинського районного суду від 13 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено 30 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук О.О. Томин