Судді Львівського апеляційного суду Савуляка Р.В. стосовно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2025 року та постанови Львівського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року у справі №456/5930/24 за позовом ОСОБА_1 до Стрийської міської ради Львівської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася із зазначеним позовом у якому просила визначити їй додатковий строк три місяці для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2025 року залишеного без змін постановою Львівського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суди дійшли висновків, що остання не навела достатніх та переконливих доказів неможливості довідатися про смерть ОСОБА_2 та своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Догляд за чоловіком людиною з інвалідністю не позбавляв права позивачку підтримувати контакт із померлим ОСОБА_2 у місцях позбавлення волі чи в слідчому ізоляторі, або через адвоката засудженого.

Не доведено, що ОСОБА_2 за життя прийняв спадщину після своєї матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З такими висновками судів не можу погодитися із наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.1272ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

У п.24 абз.6 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» прописано, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними причинами є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У своїй позовній заяві про визначення додаткового строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 покликалася на те, що вона не знала про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки останній був засуджений за ч.3 ст.307 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільнений 10 лютого 2016 року. У 2018 році ОСОБА_2 знову вчинив злочин та перебував під вартою у слідчому ізоляторі на час досудового розслідування та розгляду справи в суді.

Вона не мала інформації про життя племінника у місцях позбавлення волі та в СІЗО, оскільки проживає з чоловіком людиною з інвалідністю у якого ампутована нога і вона, по суті, була зайнята доглядом за чоловіком.

Натомість суди відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 звернули увагу на її поведінку, відносно ОСОБА_2 вказуючи, що остання мала би цікавитися життям останнього у місцях позбавлення волі та в СІЗО, контактувати з ним, надавати йому моральну підтримку, тоді б своєчасно довідалася про смерть племінника.

У той же час, не знання спадкоємцем про факт смерті спадкодавця, у тому числі через приховування іншими спадкоємцями, може бути поважною причиною пропуску строку для подання заяви для прийняття спадщини.

Такий висновок зробила колегія суддів касаційного цивільного суду у справі №638/16540/20, передаючи її розгляд на об`єднану палату КЦС.

Незнання ж про смерть спадкодавця це не факт, який підтверджує відповідні труднощі, а факт, який за своєю суттю вказує на неможливість подання заяви про прийняття спадщини до моменту, коли особа дізнається про смерть спадкодавця.

Доказів того, що адміністрація СІЗО повідомляла ОСОБА_1 про смерть ОСОБА_2 у 2021 році чи пізніше матеріали справи не містять.

Довідавшись про смерть ОСОБА_2 та претендентів на його спадщину (див. справу №450/144/24 з постановою від 18 липня 2024 року(а.с.24)) позивачка звернулася з даним позовом.

Крім того, питання прийняття спадщини ОСОБА_2 після своєї матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є предметом розгляду даної справи і не може бути підставою для відмови у позові.

З огляду на вищевказане рішення судів першої та апеляційної інстанції не можна вважати законними, обґрунтованими та справедливими.

Суддя Львівського

апеляційного суду Савуляк Р.В.