АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 року

м. Чернівці

справа № 713/1634/25

провадження № 22-ц/822/820/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Одинака О. О.

суддів: Кулянди М. І., Литвинюк І. М.

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС Позика»

відповідач ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 17 липня 2025 року

головуюча в суді першої інстанції суддя Кириляк А. Ю.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС Позика» (далі - ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 .

Просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 02 липня 2021 року № 085927-КС-003 у сумі 26 881 гривня 71 копійка, з яких 15 313 гривень 51 копійка - тіло кредиту, 11 568 гривень 20 копійок - проценти за користування кредитом.

Позов обґрунтований тим, що 02 липня 2021 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 085927-КС-003 за наслідками прийняття (акцептом) останньою пропозиції (оферти) щодо укладення відповідного договору.

ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-0899, на номер телефону НОМЕР_1 , який у подальшому було використано для підписання договору у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до пункту 1 кредитного договору ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 22 000 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит.

Згідно з умовами кредитного договору сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,07920455% за кожен день користування кредитом.

Пунктом 2 кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, та надало позичальниці грошові кошти в розмірі 22 000 гривень шляхом перерахування на її банківську картку № НОМЕР_2 .

Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором № 085927-КС-003 належним чином не виконала, оскільки лише часткового сплатила кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості.

Зокрема як вбачається із розрахунку заборгованості за договором № 085927-КС-003 відповідачка на виконання умов договору здійснила часткову оплату за на загальну суму 32 364 гривні 23 копійки, що додатково підтверджує виконання сторонами умов договору та правомірність вимог позивача.

Заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором після закінчення строку його дії не змінювалася, тобто проценти за користування кредитом не нараховувалися.

Відповідачка у добровільному порядку не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, в зв`язку з чим станом на 15 травня 2025 року утворилась заборгованість у сумі 26 881 гривня 71 копійка, з яких 15 313 гривень 51 копійка - тіло кредиту, 11 568 гривень 20 копійок - проценти за користування кредитом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 17 липня 2025 року позов ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за кредитним договором від 02 липня 2021 року № 085927-КС-003 у сумі 46 098 гривень 58 копійок.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що кредитний договір від 02 липня 2021 року № 085927-КС-003 укладений в електронній формі, оскільки відповідачка добровільно, керуючись своїм внутрішнім волевиявленням, підписала вищезазначений кредитний договір шляхом використання одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

З наданих сторонами та отриманих у ході розгляду справи доказів установлено, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти за договором у сумі 22 000 гривень, тобто кредитодавець ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» належним чином виконало свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, що підтверджується листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 17 червня 2025 року № 20.1.0.0.0/7-250311/87925-БТ.

Відповідачка порушила умови кредитного договору від 02 липня 2021 року № 085927-КС-003, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 085927-КС-003 ОСОБА_1 на виконання умов договору здійснила часткову оплату за на загальну суму 32 364 гривні 23 копійки.

Здійснивши часткову оплату на виконання умов договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.

При цьому судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), відповідно до якої не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

За висновком суду, заявлена позивачем до стягнення з відповідачки заборгованість за кредитним договором підтверджена належними та допустими доказами, які відповідачкою не спростовано.

Також суд прийшов до висновку, що встановлений статтею 257 ЦК України трирічний строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки кредитний договір, за яким позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість, укладено 02 липня 2021 року та на час звернення із цим позовом у травні 2025 року, визначений статтею 257 ЦК України строк позовної давності продовжено (спочатку протягом всього періоду дії на території України карантину та в подальшому у зв`язку з веденням воєнного стану).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 17 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вказує на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази отримання відповідачкою кредитних коштів, а саме первинні облікові документи, як того вимагає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Позивачем протиправно здійснено нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору.

Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, які б надавали можливість суду достовірно встановити факт перерахунку кредитних коштів ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», в інтересах якої діє Покрищук А. В., подало відзив на апеляційну скаргу.

Просило апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 17 липня 2025 року залишити без змін.

Посилається на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Акцентує увагу на тому, що позивачем не застосовувались до боржника жодні штрафні санкції. Жодних нарахувань процентів після спливу строку дії кредитного договору не здійснювалося.

З аналізу долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки нараховувалися боржнику з 02 липня 2021 року (дата укладання кредитного договору і видачі кредиту) по 17 грудня 2021року (дата закінчення строку дії кредитного договору). Тобто жодних нарахувань відсотків поза межами строку дії кредитного договору позивач не здійснював.

Відповідач заперечуючи проти розміру заборгованості не спростував його, хоча не був позбавлений можливості надати свій розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

02 липня 2021 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (кредитодавцем) та ОСОБА_1 (позичальницею) укладено кредитний договір № 085927-КС-003 (а. с. 42-43).

Відповідно до умов вищевказаного договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 22 000 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання споживчих кредитів (пункту 1 договору).

Вказаним пунктом договору визначено, що строк кредиту 24 тижні (до 17 грудня 2021 року), комісія за надання кредиту 3 300 гривень, процентна ставка в день - 1,07920455% (фіксована), орієнтовна вартість кредиту - 54 960 гривень.

Пунктом 2 кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

Кредитний договір № 085927-КС-003 підписано ОСОБА_1 02 липня 2021 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-0899, який надісланий на її номер мобільного телефону НОМЕР_1 (а. с. 43).

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором від 02 липня 2021 року № 085927-КС-003, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 становить 26 881 гривня 71 копійка, з яких 15 313 гривень 51 копійка - тіло кредиту, 11 568 гривень 20 копійок - проценти за користування кредитом (а. с. 21-38).

Грошові кошти у сумі 22 000 на виконання умов кредитного договору перераховані ОСОБА_1 02 липня 2021 року на її картковий рахунок вказаний у договорі, що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за період з 02 липня 2021 року по 17 грудня 2021 року (а. с. 150-154).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).

За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним.

Він вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, які визначені законом, є предмет, сума, строк повернення, розмір процентів за користування кредитними коштами.

Частиною другою, третьою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII (далі - Закон № 675-VIII)

Згідно з пунктами 6, 12 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону № 675-VIII).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону № 675-VIII визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За обставин цієї справи судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі укладеного між кредитором ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та позичальницею ОСОБА_1 кредитного договору від 02 липня 2021 року № 085927-КС-003.

Зі сторони ОСОБА_1 кредитний договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-0899, який було направлено на її на номер телефону НОМЕР_1 .

У договорі зазначені всі дані про особу ОСОБА_1 необхідні для її ідентифікації: реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані, офіційно зареєстроване місце проживання, номер мобільного телефону, номер платіжної картки.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про укладеність кредитного договору та ознайомлення відповідачки з його умовами, оскільки без здійснення вказаних дій останньою кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому цей правочин відповідно до Закону № 675-VIII вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі ОСОБА_1 .

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведених у постанові від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження № 61-6066св23).

В свою чергу, апеляційний суд надаючи оцінку правомірності заявленої ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 085927-КС-003 виходить із наступного.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) на підставі змістовного аналізу частини першої статті 1054 ЦК України прийшла до висновку, що за правилом наведеної норми позичальник (1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та (2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання (1) повернути грошові кошти у встановлений строк та (2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.

Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому.

Поняття «користування кредитом» є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10 квітня 2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.

Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Конституційний суд України у рішенні від 22 червня 2022 року № 6-р(II)/2022 у справі за конституційною скаргою АТ «Державний ощадний банк України» щодо відповідності Конституції України (конституційності) припису першого речення частини першої статті 1050 ЦК України дійшов наступних висновків:

Цивільне законодавство ґрунтується, зокрема, на засадах свободи договору; справедливості, добросовісності та розумності (пункти 3, 6 статті 3 Кодексу).

Унормовуючи питання співіснування актів цивільного законодавства і договору, Кодекс з-поміж іншого визначає, що сторони в договорі можуть відступити від приписів актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від приписів актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частина третя статті 6).

Одним із загальновизнаних принципів міжнародного права є pacta sunt servanda (договорів слід додержувати). Цей принцип входить і до системи цивільного права, зокрема він міститься в тих статтях Кодексу, які встановлюють, що зобов`язання має бути виконане належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що їх звичайно виставлено (частина перша статті 526); договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629).

Питання укладання кредитного договору, його істотних умов, форми, процентів за кредитним договором тощо визначено, зокрема, приписами статей 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 Кодексу.

За кредитним договором у позичальника виникає зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування грошовими коштами. Цьому зобов`язанню позичальника відповідає право кредитодавця вимагати повернення кредиту та сплати процентів.

З огляду на приписи частини другої статті 1056-1 Кодексу в кредитному договорі як істотні умови мають бути визначені розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок сплати процентів.

Верховний Суд у постанові від 03 липня 2024 року у справі № 760/11927/16 (провадження № 61-3985св24), виходячи із положень частини першої статті 81 ЦПК України дійшов висновку, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (у тому числі розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Відповідно до умов укладеного між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) кредитного договору від 02 липня 2023 року № 085927-КС-003 кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 22 000 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання споживчих кредитів (пункту 1 договору).

Вказаним пунктом договору визначено, що строк кредиту 24 тижні (до 17 грудня 2021 року), комісія за надання кредиту 3 300 гривень, процентна ставка в день - 1,07920455% (фіксована), орієнтовна вартість кредиту - 54 960 гривень.

Пунктом 2 кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

Факт перерахування відповідачці кредиту у сумі 22 000 гривень підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

З аналізу долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що з 02 липня 2021 року (дата укладання кредитного договору і видачі кредиту) по 17 грудня 2021року (дата закінчення строку дії кредитного договору) ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» здійснено нарахування процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 1,07920455% відповідно до умов договору № 085927-КС-003, що у сумі склало 33 945 гривень 94 копійки, а також комісії за надання кредиту у розмірі 3 300 гривень.

При цьому позивачем враховано часткове погашення ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у сумі 6 686 гривень 49 копійок, нарахованими процентами у сумі 22 377 гривень 74 копійки та комісією у розмірі 3 300.

За наведеного заборгованість відповідачки за кредитним договором № 085927-КС-003 складає у сумі 26 881 гривня 71 копійка, з яких 15 313 гривень 51 копійка - тіло кредиту, 11 568 гривень 20 копійок - проценти за користування кредитом.

Вказаний розрахунок заборгованості на предмет його відповідності умовам кредитного договору перевірений судами першої та апеляційної інстанції. Обставин, які б вказували на його помилковість апеляційним судом не встановлено.

В свою чергу відповідачка наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості не спростувала, контррозрахунку не надала.

У цій частині безпідставними є доводи апеляційної скарги про неналежність як доказу, наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, оскільки по своїй суті розрахунок заборгованості не є доказом (зокрема письмовим) у розумінні статей 76, 95 ЦПК України, а є результатом вчинення арифметичних дій стороною, зокрема, позикодавцем, з метою визначення суми боргу з урахуванням умов договору, періоду користування кредитними коштами тощо, з яким суд може погодитись або ж навести свій розрахунок, виконуючи обов`язок щодо визначення належної до стягнення суми заборгованості.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 09 лютого 2023 року у справі № 464/3214/16 (провадження № 61-16156св21).

Також помилковими є аргументи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні первинні фінансові документи про видачу кредиту, з огляду на позицію Верховного Суду, наведену у постанові 12 червня 2023 року у справі № 263/3470/20 (провадження № 61-7018св21), відповідно до якої Закон України «Про електронну комерцію» є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставним.

ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність». Отже, позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Оскільки, ТОВ «Споживчий центр» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, відповідно надати будь-який первинний бухгалтерський документ стосовно рахунку ОСОБА_1 фінансова установа не може, оскільки не володіє такою інформацією.

У цій частині колегія суддів враховує, що первинні банківські документи по рахунку клієнта, належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений законом.

За обставин цієї справи, факт перерахунку ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» кредиту у сумі 22 000 гривень підтверджується наданою на виконання ухвали суду випискою по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що є належним та допустими доказом.

При цьому колегія суддів враховує, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.

З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

У такий спосіб (заперечуючи проти факту отримання кредитних коштів та наявності заборгованості) відповідачка, діючи недобросовісно, намагається уникнути належного виконання зобов`язання.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах, що відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції від 17 липня 2025 року ухвалено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосування норм матеріального права, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 17 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач Олександр ОДИНАК

Судді: Мирослава КУЛЯНДА

Ірина ЛИТВИНЮК