УХВАЛА

29 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 756/14412/20

провадження № 61-16349ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Тітова М. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

08 травня 2024 року позивач подала до суду уточнену позовну заяву, в якій просила суд у порядку поділу майна подружжя: виділити ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 87/100 частин та визнати за нею право власності на вказану частку в зазначеній квартирі; виділити відповідачу ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 13/100 частин та визнати за ним право власності на вказану частку в зазначеній квартирі; визнати за

ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Рeugeot», модель «Раrtner», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску.

30 вересня 2024 року Оболонський районний суд міста Києва позов Лєдовської І. Ф. задовольнив частково. Визнав двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована на ОСОБА_2 , спільним майном подружжя ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 . У порядку поділу майна подружжя визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . У порядку поділу майна подружжя визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Визнав автомобіль марки «Рeugeot», модель «Раrtner», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, що зареєстрований на ОСОБА_2 , спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Рeugeot», модель «Раrtner», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску. Визнав за

ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Рeugeot», модель «Раrtner», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску. У іншій частині позовних вимог - відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині поділу квартири, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Київський апеляційний суд своєю постановою від 11 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року - без змін.

25 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від

11 червня 2025 року, у якій просить змінити оскаржувані судові рішення в частині поділу майна подружжя, а саме: спірної квартири.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За приписами пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року у справі № 3-88/2021(209/21, 47/22, 77/23, 188/23), зокрема визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028, 00 грн.

Встановлено, що 24 липня 2025 року ОСОБА_1 вперше звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року в указаній справі.

04 серпня 2025 року Верховний Суд своєю ухвалою залишив касаційну скаргу без руху, надав заявнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали,та роз`яснив наслідки невиконання вимог цієї ухвали.

Заявнику було запропоновано вказати ціну позову, самостійно визначити розмір судового збору за подання касаційної скарги, підтвердивши його розмір належними доказами.

17 листопада 2025року Верховний Суд постановив ухвалу, якою касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року вважав неподаною та повернув заявникові, після чого вона повторно вернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на вказані судові рішення.

Предметом спору у цій справі є вимоги майнового характеру про поділ майна подружжя.

Вартість спірної квартири визначена позивачем в сумі 674 900,00 грн, що вона підтверджує у повторно поданій касаційній скарзі. При цьому при зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на 87/100 частин спірної квартири, що становить 587 163,00 грн, та на 1/2 частину автомобіля, вартість якої визначена позивачем у розмірі 120 000, 00 грн.

Таким чином, ціна позову в цій справі станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями і, відповідно, не свідчить, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа має для нього виняткове значення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов