УХВАЛА

24 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 445/2082/21

провадження № 61-15864ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до

ОСОБА_2 , відповідно до якого просила змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Золочівського районного суду Львівської області від 13 серпня 2019 року з ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , з твердої грошової суми в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Золочівського районного суду Львівської області

від 15 червня 2022 року позов задоволено.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 03 серпня

2022 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Золочівського районного суду Львівської області від 15 червня 2022 року скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 14 жовтня

2022 року провадження у справі зупинено на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.

Не погодившись із вказаною ухвалою про зупинення провадження у справі, ОСОБА_1 03 березня 2025 року подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 14 жовтня

2022 року.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження на підставі частини другої статті 358 ЦПК України, апеляційний суд встановив, що позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу більш ніж через два роки після постановлення судом першої інстанції ухвали від 14 жовтня 2022 року.

09 грудня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року, яку просить скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Строк на касаційне оскарження підлягає поновленню, оскільки касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення заявниці оскарженої ухвали апеляційного суду.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження, оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що вона отримувала ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 14 жовтня 2022 року, а з її змістом ознайомилась лише 12 лютого 2025 року. Також вказує на неможливість отримання інформації в районному суді у зв`язку із запровадженням воєнного стану.

Колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3

частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається (частина друга статті 352 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України).

Згідно із положеннями статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Аналіз вказаних процесуальних норм дає підстави для висновку, що сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку року з дня складення його повного тексту.

Виключенням з цього правила є подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученої до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, а також пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2024 року у справі

№ 757/2593/19, від 06 березня 2024 року у справі № 953/5340/21, від 30 травня 2024 року у справі № 490/7952/20 звертав увагу, що законодавець, встановивши виключення, передбачені пунктами 1 та 2 частини другої

статті 358 ЦПК України, виходив, зокрема, із безпосередньої обізнаності учасника справи із наявністю відповідного судового провадження, а не з факту надіслання копії судового рішення, яким розгляд справи закінчено.

У постановах від 27 січня 2021 року у справі № 201/13990/15-ц, від 21 червня 2023 року у справі № 202/32361/13-ц Верховний Суд дійшов висновку, що під неповідомленням особи про розгляд справи в контексті частини другої

статті 358 ЦПК України слід розуміти випадки, коли учасник справи взагалі жодним чином не повідомлявся судом і не знав про наявність справи у провадженні суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 (провадження № 14-29цс24) не встановила підстав для відступу від правових висновків, викладених в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 січня 2024 року у справі

№ Б-24/129-08 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року у справі

№ 340/3/20, від 19 жовтня 2022 року у справі № 214/63/20, від 14 вересня

2023 року у справі № 240/6538/20, та дійшла висновку, що особа, не повідомлена про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 цього Кодексу), - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження у справі і яка відповідно не знала/не могла знати про розгляд справи. Особою, не повідомленою про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України), не можна вважати особу, яка власне ініціювала розгляд справи або судового провадження (позивача, заявника, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору), яка скористалася своїм правом доступу до правосуддя, подала позовну заяву (заяву, скаргу), на підставі якої відкрито провадження.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України»).

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР) свідчить, що ухвала Золочівського районного суду Львівської області від 14 жовтня

2022 року не містить вказівки на те, що дата складання її повного тексту є відмінною від дати її постановлення.

У жовтні 2022 року вказана ухвала була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Апеляційну скаргу на ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 14 жовтня 2022 року ОСОБА_1 подала 03 березня 2025 року, тобто більш ніж через два роки після її постановлення.

ОСОБА_1 є позивачкою у розглядуваній справі, а тому з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року в справі № 490/9587/18, не може вважатися, в розумінні пункту 1 частини другої статті 358 ЦПК України, особою, не повідомленою про розгляд справи.

Сам по собі факт запровадження в Україні воєнного стану не свідчить про неможливість позивачці упродовж двох років отримати в Золочівському районному суді Львівської області інформацію про стан відомого їй судового провадження.

За цих обставин апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу після спливу більше ніж двох років з дня постановлення ухвали Золочівського районного суду Львівської області від 14 жовтня

2022 року, правильно відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права при вирішенні питання про наявність передбачених законом підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Водночас, якщо обставини, які викликали зупинення провадженні у справі усунені, позивачка не позбавлена можливості повідомити про це суд першої інстанції.

Керуючись статтями 2, 388, 389, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Львівського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року у справі № 445/2082/21.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 жовтня

2025 року у справі № 445/2082/21.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников