П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 19 вересня 2025 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, постановлену під головуванням судді Колесника О.М., у м. Києві, повний текст ухвали виготовлено 22 вересня 2025 року, у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Гненного Дмитра Анатолійовича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення закордонного паспорта, стягувачі: Приватне підприємство «Торг-Веста», ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Гненний Д.А. звернувся із поданням у якому просив встановити тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої в АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у праві виїзду за межі України без вилучення закордонного паспорта до повного виконання рішень Господарського суду м. Києва і Дарницького районного суду м. Києва у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_9.

Подання обґрунтовано тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_9, до якого входять: ВП НОМЕР_10 від 19 березня 2025 року з виконання наказу № 910/13317/24 від 06 березня 2025 року, виданого Господарським судом міста Києва, про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства «Торг-Веста» безпідставно набуті кошти в розмірі 1 134 436,00 грн., 3 % річних в розмірі 23 432,61 грн., інфляційні втрати в розмірі 64 860,82 грн. та судовий збір в розмірі 18 340,94 грн. та ВП № НОМЕР_11 від 18 серпня 2025 року з виконання виконавчого листа № 753/12588/24 виданого 29 липня 2025 року Дарницьким районним судом міста Києва про стягнення з ФО-П ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , 596 658,00 грн. авансу за договором поставки № 249 від 01 вересня 2023 року, 13 898,25 грн. штрафу, 18 644,51 грн. інфляційних втрат, 11 400,31 грн. 3% річних, 596 658,00 грн. пені, 16 351,20 грн. судового збору, 50 000,00 грн. витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, а всього 1 303 610,27 грн. Боржник, маючи заборгованість, ухиляється від виконання рішень судів, а тому виникла необхідність обмежити її у праві виїзду за межі території України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, на підставі ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 вересня 2025 рокуподанням приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Гненного Дмитра Анатолійовича задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні подання приватного виконавця відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що приватний виконавець здійснив арешт рахунків скаржника і на даний момент банківські рахунки скаржника є арештованими. Водночас, в оскаржуваній ухвалі про це не зазначається. Автомобіль боржника перебуває у розшуку через викрадення, що підтверджується витягом з сервісу «Перевірити авто онлайн», який розміщений на порталі Сервісів Міністерства внутрішніх справ України. Однак приватний виконавець приховав даний факт від суду першої інстанції, видавши неможливість знайти розшуканий автомобіль умисністю скаржника, що є абсолютно неприпустимим. Щодо відповіді на виклик на 06 серпня 2025 року, то такий виклик скаржник отримала в менеджері Телеграм, на що була надана відповідь. Тобто скаржник повідомила про подання повторної касаційної скарги з доказами її подачі та клопотання про зупинення виконання рішення. Після ухвали Верховного Суду від 28 липня 2025 року про відмову у відкритті касаційного провадження приватним виконавцем не було здійснено жодної виконавчої дії. Відсутність майна чи достатньої суми грошових коштів, а також самого боржника за місцем реєстрації не свідчить про вчинення свідомих дій боржником, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення. У даному випадку приватним виконавцем встановлено відсутність у боржника майна, за рахунок якого могло б бути виконано судове рішення у справі, що фактично свідчить про те, що відсутні докази свідомого ухилення боржника від виконання наказів. Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує приватний виконавець не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , вказує, що суд першої інстанції не допустив порушення норм процесуального права на які вказує апелянт, повно та всебічно дослідив обставини справи та постановив законну та обґрунтовану ухвалу, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 19 вересня 2025 року без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Гненний Д.А. зазначає, що боржником станом на сьогоднішній день не вчиняються дії, спрямовані на погашення заборгованості перед стягувачами. Добровільного погашення боргу в межах зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_9 від 18.08.2025 року боржником не здійснювалось. У своїй апеляційній скарзі боржниця посилається на той факт, що її автомобіль перебуває в розшуку за її заявою у зв`язку із його викраденням. Водночас нею не надаються жодні докази звернення до правоохоронних органів із заявою про викрадення транспортного засобу, докази відкриття кримінального провадження щодо цього факту тощо. Про викрадання даного транспортного засобу боржниця приватного виконавця також не повідомляла. Звертає увагу суду, що автомобіль MERCEDES-BENZ GL 550 легковий рік виробництва ТЗ: 2013, VIN: НОМЕР_2 , номерний знак: НОМЕР_3 , оголошений в розшук ним в межах виконавчого провадження № НОМЕР_12, а тому витяг, який надає боржниця може стосуватись даного розшуку. Інші твердження боржника зводяться виключно із незгодою боржниці із рішенням суду. Водночас, із аналізу апеляційної скарги не вбачається будь-якого бажання боржниці погашати заборгованість за рішеннями судів.

У відзиві на апеляційну скаргу ПП «Торг-Веста», вказує, що в апеляційній скарзі боржник не вказує, які нею вживаються (або були вжиті) заходи з метою виконання рішень суду та повернення коштів стягувачам. Також нею не наводяться обставини, які ускладнюють або унеможливлюють виконання нею рішень судів. Право виконавця на накладення арешту на кошти боржника передбачено п.7 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження». При цьому арешт накладається у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів. Арешт коштів на рахунку не забороняє надходження коштів на цей рахунок. Згідно відповідей банківських установ на запити приватного виконавця, які містяться в матеріалах виконавчого провадження, кошти на рахунках боржника відсутні. Таким чином, арешт коштів на рахунку не є підставою, яка унеможливлює виконання боржником рішення суду по стягненню коштів. Крім того, зазначає, що боржник вводить суд в оману щодо викрадення належного їй автомобіля. Єдиним належним доказом того, що автомобіль був викрадений є витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, виданий органом досудового розслідування. Боржником такий витяг до апеляційної скарги не доданий. Звертає увагу суду, що по теперішній час боржником не виконано рішення Господарського суду міста Києва від 13 лютого 2025 року по справі № 910/13317/24, яким з ФОП ОСОБА_1 на користь ПП «Торг-Веста» стягнуто кошти. ОСОБА_1 не зверталось до керівника підприємства з будь-якими пропозиціями щодо врегулювання питання погашення нею заборгованості. Згідно відповіді Державної прикордонної служби від 30 жовтня 2025 року ОСОБА_1 після відкриття виконавчого провадження двічі перетинала кордон України. Останній раз вона виїхала 12 серпня 2025 року та станом на 30 жовтня 2025 року інформація про її повернення в країну відсутня. Вважаю, що обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України є обґрунтованою та необхідною мірою для забезпечення виконання рішення суду, оскільки інші заходи, які були вчинені приватним виконавцем з метою примусового виконання рішення суду, не сприяли виконанню рішення суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_9, до якого входять:

ВП НОМЕР_10 від 19 березня 2025 року з виконання наказу № 910/13317/24 від 06 березня 2025 року, виданого Господарським судом міста Києва, про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства «Торг-Веста» (73032, місто Херсон, вулиця 1-а Польова, будинок, 107/2а, ідентифікаційний код 45516376) безпідставно набуті кошти в розмірі 1 134 436 (один мільйон сто тридцять чотири тисячі чотириста тридцять шість) грн 00 коп., 3 % річних в розмірі 23 432 (двадцять три тисячі чотириста тридцять дві) грн 61 коп. інфляційні втрати в розмірі 64 860 (шістдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят) грн 82 коп. та судовий збір в розмірі 18 340 (вісімнадцять тисяч триста сорок) грн 94 коп.;

ВП №78882343 від 18 серпня 2025 року з виконання виконавчого листа № 753/12588/24 виданого 29 липня 2025 року Дарницьким районним судом міста Києва про стягнення з ФОП ОСОБА_5 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_6 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) 596 658 грн. авансу за договором поставки №249 від 1.09.2023 року, 13 898 грн. 25 грн. штрафу, 18 644 грн. 51 грн. інфляційних втрат, 11 400 грн. 31 коп. 3%-річних, 596 658 грн. пені, 16 351 грн. 20 коп. судового збору, 50 000 грн. витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, а всього 1 303 610 грн. грн. 27 коп.

19 березня 2025 року приватним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_12, арешт майна боржника, арешт коштів боржника, стягнення основної винагороди приватного виконавця, розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

З метою виявлення майна, що зареєстровано за боржником на праві приватної власності та встановлення його місця знаходження, до реєстраційних органів направлено відповідні запити приватного виконавця, а також електронні запити (з використанням АСВП) до МВС України, ПФУ, ДПС України

Згідно з відповіддю Державної фіскальної служби України, боржник має відкриті рахунки в АТ «Універсалбанк», АБ «Кліринговий дім».

27 березня 2025 року приватним виконавцем направлено запит № 3589 до АБ «Кліринговий дім» з вимогою надати інформацію, що становить банківську таємницю.

Згідно відповіді від 31 березня 2025 року залишки на рахунках відсутні.

Згідно інформації, отриманої приватним виконавцем через Автоматизовану систему виконавчих проваджень, залишок коштів на рахунках боржника недостатній для погашення боргу за виконавчим провадженням.

Відповідно до інформації МВС України за боржником зареєстрований ТЗ, а саме MERCEDES-BENZ GL 550 ЛЕГКОВИЙ Рік виробництва ТЗ: 2013, VIN: НОМЕР_2 , Номерний знак: НОМЕР_3 .

19 березня 2025 року приватним виконавцем винесено постанову про розшук даного транспортного засобу. Станом на сьогоднішній день майно не розшукано.

Згідно відповіді з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у міста Києва та Київській області ОСОБА_1 зареєстрована за адресою, яка зазначена у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1

20 березня 2025 року приватним виконавцем здійснено виїзд за місцем реєстрації боржника: АДРЕСА_1 , про що складено відповідний акт. Двері до квартири ніхто не відчинив, майно боржника, на яке можна звернути стягнення, не виявлено.

Згідно відповіді Державної інспекції архітектури та містобудування України інформації та документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за боржником не виявлено.

Згідно відповіді Національної комісії цінних паперів та фондового ринку щодо боржника відсутні відомості серед власників пакетів голосуючих акцій акціонерних товариств.

Відповідно до відповіді Держгеокадастру у м. Києві та Київській області за боржником земельні ділянки не зареєстровані.

24 червня 2025 року на адресу реєстрації боржника області ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 надіслано рекомендованим листом виклик приватного виконавця, яким зобов`язано боржника з`явитися до офісу приватного виконавця 07 липня 2025 року об 11:00 год., для надання відомостей та пояснень щодо сплати боргу.

Боржник за викликом приватного виконавця не з`явився, письмових пояснень за фактом невиконання вимог виконавчого документа, декларації про доходи та майно за формою встановленою Міністерством юстиції України, інших документів та відомостей (інформації), перелік яких визначений у виклику виконавця, боржником виконавцю не надав, заяв та/або клопотань про перенесення дати та/або часу прийому не надходило, про що було складено відповідний акт приватного виконавця.

23 липня 2025 року надійшла відповідь з Державної міграційної служби України, згідно якої встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_6 , виданий 14.12.2016 органом видачі 3202 паспорт громадянина України для виїзду за кордом серії НОМЕР_7 .

Згідно відповіді на запит № 276631499 від 25 червня 2025 року до Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону з 19 березня 2025 року по 25 червня 2025 року боржником здійснено перетин державного кордону 31 березня 2025 року та 05 квітня 2025 року.

24 липня 2025 року приватним виконавцем здійснено виходи за адресою реєстрації боржника: АДРЕСА_1 . На неодноразові дзвінки та стуки в двері зачиненої квартири ніхто не відчинив, про що складено відповідні акти.

24 липня 2025 року на адресу реєстрації боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 надіслано рекомендованим листом виклик приватного виконавця, яким зобов`язано боржника з`явитися до офісу приватного виконавця 06 серпня 2025 року об 14:30 год., для надання відомостей та пояснень щодо сплати боргу. Окрім того, боржницю було проінформовано про необхідність з`явитись до офісу приватного виконавця 06 серпня 2025 року об 14:30 год. за викликом у месенджері Telegram за номером . Дане повідомлення було прочитано боржником та надано відповідь.

06 серпня 2025 року на електронну адресу надійшло пояснення на виклик, в якому боржник зазначив, що не може з`явитись до офісу приватного виконавця у вказану дату та час, оскільки у час, зазначений у виклику, буде знаходитись у стоматологічній клініці за попереднім записом. Також боржник вказала, що вважає рішення Господарського суду м. Києва від 13 лютого 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10 червня 2025 року такими, що прийняті з грубими порушеннями як чинного законодавства, так і матеріального права. У зв`язку з чим боржником було подано скаргу на такі рішення.

18 серпня 2025 року приватним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_11, арешт майна боржника, арешт коштів боржника, стягнення основної винагороди приватного виконавця, розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

18 серпня 2025 року приватним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень № НОМЕР_12, № НОМЕР_11 у зведене виконавче провадження № НОМЕР_9.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про задоволення подання, суд першої інстанції виходив з того, що подання приватного виконавця є обґрунтованим.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Стаття 19 ЦПК України регламентує, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Статтею 446 ЦПК України визначено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Розділом V ГПК України врегульовано процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справах.

Згідно з частиною 1 статті 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частини 3, 4 статті 337 ГПК України передбачають, що суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Статтею 338 ГПК України визначено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить, що вирішення питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, покладається на суд першої інстанції, який розглядав справу по суті.

У справі, яка переглядається, в частині виконання наказу № 910/13317/24 від 06 березня 2025 року, виданого Господарським судом міста Києва, таким судом є суд господарської юрисдикції.

За таких обставин подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 в частині виконання наказу № 910/13317/24 від 06 березня 2025 року, виданого Господарським судом міста Києва, помилково розглянуто судом першої інстанції в порядку ст. 441 ЦПК України, адже є таким, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд першої інстанції помилково вирішив подання приватного виконавця, подане в частині примусового виконання рішення господарського суду, в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим провадження в цій частині підлягає закриттю відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Щодо виконавчого провадження № НОМЕР_11 від 18 серпня 2025 року з виконання виконавчого листа № 753/12588/24 виданого 29 липня 2025 року Дарницьким районним судом міста Києва про стягнення з ФО-П ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , 596 658,00 грн. авансу за договором поставки № 249 від 01 вересня 2023 року, 13 898,25 грн. штрафу, 18 644,51 грн. інфляційних втрат, 11 400,31 грн. 3%-річних, 596 658,00 грн. пені, 16 351,20 грн. судового збору, 50 000,00 грн. витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, а всього 1 303 610,27 грн., апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином. У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише стільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймі, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин (правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 331/8536/17-ц, провадження № 61-6899св19).

Відповідно до вимог ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно з вимогами ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон є ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли у нього є всі реальні можливості виконати цей обов`язок (наприклад, наявність майна, грошових коштів, тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

З матеріалів справи вбачається, що приватним виконавцем вживалися заходи, спрямовані на виконання наказу виданого Господарським судом м. Києва.

При цьому матеріали справи не містять доказів про те, що приватним виконавцем після об`єднання 18 серпня 2025 року виконавчих проваджень № НОМЕР_12, № НОМЕР_11 у зведене виконавче провадження № НОМЕР_9, вживались будь які заходи, щодо виконання виконавчого листа № 753/12588/24 виданого 29 липня 2025 року Дарницьким районним судом м. Києва.

Наведені в поданні приватного виконавця обставини стосуються умисного, на думку виконавця, не виконання наказу Господарського суду м. Києва.

Жодних обставин, які б могли свідчити про наявність фактів ухилення боржника від виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва, подання не містить.

Приймаючи 22 вересня 2025 року рішення про задоволення подання, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та залишив поза увагою, що виконавче провадження № 753/12588/24 за виконавчим листом Дарницького районного суду м. Києва відкрито лише 18 серпня 2025 року і жодних виконавчих дій, спрямованих на його виконання приватний виконавець не здійснював.

Висновки суду першої інстанції в частині наявності підстав до заборони боржнику виїзду за межі України у зв`язку з ухиленням від виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, зроблені з порушенням норм процесуального права, що у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою до скасування ухвали із прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволення подання.

Відповідно дост. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Гненного Д.А. на користь боржника ОСОБА_1 судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 605,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 37, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 19 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Провадження у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Гненного Дмитра Анатолійовича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення закордонного паспорта до повного виконання наказу Господарського суду м. Києва закрити.

Роз`яснити приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Гненному Дмитру Анатолійовичу, що він має право звернутися з вказаним поданням в порядку господарського судочинства.

У задоволені поданням приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Гненного Дмитра Анатолійовича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення закордонного паспорта до повного виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва відмовити.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Гненного Дмитра Анатолійовича, місцезнаходження: м. Київ, прт. Голосіївський, 88, офіс 1, ідентифікаційний номер НОМЕР_8 на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 605,60 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2025 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.