справа № 362/9849/25
пПровадження № 2-з/362/59/25
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

18.12.2025 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі судді Поповича О.В. розглянув у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради, про поділ майна чоловіка та дружини, що проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Суд установив:

До суду надійшла зазначена позовна заява, в якій позивач просить:

- поділити спільне сумісне майно, а саме земельну ділянку з кадастровим номером: :01:023:0015, загальною площею 0,1500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення (використання) земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, визнавши за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

- поділити спільне сумісне майно, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

Разом із позовною заявою до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій останній просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на спірне майно, а саме:

- накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:023:0015, загальною площею 0,1500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення (використання) земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;

- накласти арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:023:0015;

- заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо земельної ділянки з кадастровими номерами: :01:023:0015, загальною площею 0,1500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення (використання) земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;

- заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна, а саме - житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:023:0015.

Заява обґрунтована тим, що заявник з 2001 року проживав із відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, про що свідчить народження спільних дітей, під час спільного проживання сторонами набуто спірне нерухоме майно. Необхідність забезпечення позову заявник обґрунтовує існуванням загрози, що майно, яке є спільною сумісною власністю заявника та відповідача, без його згоди може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі невжиття забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, дійшов наступного висновку.

Згідно з частиною першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

У частині першій статті 150 ЦПК України наведено перелік видів забезпечення позову, серед яких законодавець вирізняє накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та заборону вчиняти певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі №754/5683/22 зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову ключовим є встановлення судом:

1) наявності спору між сторонами;

2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду;

3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами;

4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Дослідивши заяву, суд не знаходить підстав для її задоволення з огляду на таке.

За загальним принципом цивільного судочинства, який застосовується і при розгляді заяв про забезпечення позову, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12, 81 ЦПК України).

Предметом заяви про забезпечення позову у цій справі є вимога про накладення арешту на конкретні об`єкти нерухомого майна.

Судом встановлено, що між сторонами наявний спір з приводу нерухомого майна земельної ділянки з кадастровим номером :01:023:0015, загальною площею 0,1500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також житлового будинку за тією ж адресою.

З наданих позивачем пояснень вбачається, що відповідач є власником вказаних об`єктів нерухомого майна. При цьому до матеріалів справи долучено Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11 грудня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Бобковим О.В., зареєстрований в реєстрі за №3913, а також рішення Виконавчого комітету Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області від 31 березня 2010 року №15 про надання дозволу на будівництво житлового будинку.

Водночас наведені позивачем обставини не можуть бути взяті судом до уваги як докази наявності права власності у відповідача на такі об`єкти нерухомого майна станом на момент звернення із даною заявою до суду. Інших відомостей, які б підтверджували зареєстроване за відповідачем право власності на спірні об`єкти нерухомого майна позивачем не надано.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З огляду на викладене належним і достатнім доказом належності відповідачу заявлених до арешту об`єктів нерухомого майна могли би бути відповідні відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до части четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Позивач у заяві зазначає, що існує висока ймовірність того, що відповідач може в будь-який момент здійснити відчуження спірного нерухомого майна на користь інших осіб, що значно ускладнить або унеможливить виконання рішення суду.

Однак позивач не довів суду, що відповідач вживає заходи щодо відчуження спірного майна. Лише припущення позивача щодо можливості відчуження відповідачем спірних об`єктів нерухомого майна є безпідставними.

Суд також звертає увагу на висновок, викладений в постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16, відповідно до якого у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, у разі якщо відповідач здійснить відчуження нерухомого майна проти волі позивача, останній буде вправі претендувати на суми, виручені від такої реалізації, а суд, відповідно, врахувати ці суми при поділі.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявником не надано доказів того, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також унеможливити ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи наведене, заява про забезпечення позову щодо накладення арешту на нерухоме майно є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Одночасно суд роз`яснює, що така відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в установленому ЦПК України порядку з урахуванням висновків, наведених у мотивувальній частині цієї ухвали.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд

постановив:

залишити без задоволення заяву про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання до Київського апеляційного суду.

Суддя О.В. Попович