КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/824/1591/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(д о д а т к о в а)

18 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Мельника Андрія Івановича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням зменшення розміру позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з червня 2023 року по січень 2024 року в сумі 84 850,34 грн та витрати на правову допомогу в сумі 9 000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 липня 2025 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з червня 2023 року по січень 2024 року у розмірі 82 146,65 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5 025,12 грн.

В задоволенні інших вимог позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 липня 2025 року залишено без змін.

04 грудня 2025 року до суду апеляційної інстанції через підсистему «Електронний суд» надійшла заява представника позивачки - адвоката Мельника А.І.про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 200,00 грн витрат на правову допомогу.

Заяву обґрунтував тим, що під час ухвалення постанови апеляційним судом не було вирішено питання про витрати на правничудопомогу, які позивачка понесла у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Відповідно до положень частини третьої статті 270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на зазначене, питання про ухвалення додаткового рішення у цій справі вирішується судом апеляційної інстанції у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, вимоги та обґрунтування поданої заяви, колегія суддів вважає, що заяву представника позивачки про ухвалення додаткового рішення слід задовольнити з таких підстав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

За змістом підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 270 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі (пункт 3 частини першої вказаної статті).

У постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 607/6424/20 Верховний Суд зазначив, що відповідними нормами ЦПК України передбачено право судів першої та апеляційної інстанцій на розподіл судових витрат виключно у рішенні або постанові суду за результатами розгляду справи по суті, або шляхом ухвалення додаткового рішення з цього питання, що також узгоджується із статтею 270 ЦПК України.

Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18 вказав, що розподіл судових витрат здійснюється судом або в рішенні по суті спору (якщо сторони надали всі докази на підтвердження судових витрат до виходу суду до нарадчої кімнати), або в додатковому судовому рішенні (якщо сторони скористалися своїм правом подати докази на підтвердження понесення судових витрат).

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на апеляційну скаргу, який для ОСОБА_1 є першою заявою по суті спору в суді апеляційної інстанції, її представник- адвокат Мельник А.І. зазначив, що витрати на правову допомогу станом на 14 вересня 2025 року складають 4 100,00 грн, які були сплачені позивачкою. Договір про надання правової допомоги та акт виконаних робіт будуть додатково надані суду апеляційної інстанції до завершення судом розгляду справи по суті.

До відзиву представник позивачки долучив ордер на надання правничої допомоги від 14 вересня 2025 року та платіжну інструкцію від 13 вересня 2025 року про сплату коштів адвокату на суму 4 120,60 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

04 грудня 2025 року представник позивачки - адвокат Мельник А.І. подав до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 200,00 грн, додатково надавши договір про надання правової допомоги № 23 від 14 вересня 2024 року, акт виконаних робіт від 02 грудня 2025 року та платіжну інструкцію від 02 грудня 2025 року про сплату коштів адвокату на суму 4 120,60 грн.

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Метою запровадження принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 03 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

Оцінивши зазначені вище докази та досягнуті домовленості між позивачкою та адвокатом Мельником А.І. в частині визначеного розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару, а саме за написання і подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача та участь адвоката в судовому засіданні, у розрізі вимог статей 133, 137, 141 ЦПК України, колегія суддів вважає доведеним факт понесення ОСОБА_1 8 200,00 грн витрат на професійну правничу допомогу під час перегляду даної справи в суді апеляційної інстанції.

ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 04 жовтня 2021 року у справі № 640/8316/20, від 21 жовтня 2021 року у справі № 420/4820/19 на інших, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

У питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у справі № 922/445/19, де серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19 та № 910/16803/19.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог (див. постанови Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 та від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21).

Вказана судова практика щодо питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу є сталою.

Отже, виходячи з обставин справи, які склалися у даному випадку, надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивачкою на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність заявленого розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом Мельником А.І. робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом фактично наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; складності спору та значенням справи для сторін, а також відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх неспівмірності, критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви представника позивачки - адвоката Мельника А.І. про ухвалення додаткового рішення та стягнення із з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 200,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Розмір такого стягнення судових витрат є пропорційним, розумним та справедливим, а також відповідає завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

За таких обставин, оскільки під час ухвалення Київським апеляційним судом постанови від 03 грудня 2025 року не було вирішено питання про судові витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, а заява її представника - адвоката Мельника А.І. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правову допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, є обґрунтованою, то наявні правові підстави для прийняття додаткової постанови у цій справі.

Керуючись статтями 2, 15, 133, 137, 141, 270, 368, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Мельника Андрія Івановича про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів додаткове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 200,00 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.О. Писана

Д.О. Таргоній