У х в а л а

17 грудня 2025 року

м. Київ

Справа № 754/7334/25

Провадження № 61-15741зно25

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Гудими Д. А. розглянув заяви ОСОБА_1 (далі - заявник) «про перегляд судового рішення (це ухвала від 9.12.25 року її постановили судді: Д. Гудима, Є. Краснощоков, П. Пархоменко з Касаційного цивільного суду… + заява про їх відвід…)»

у справі за позовом заявника до судді Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди і

в с т а н о в и в:

1. 13 грудня 2025 року заявник подав на офіційну електронну адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дві однакові за змістом заяви «про перегляд судового рішення (це ухвала від 9.12.25 року її постановили судді: Д. Гудима, Є. Краснощоков, П. Пархоменко з Касаційного цивільного суду… + заява про їх відвід…)» (вх. № 37800/0/220-25 та № 37916/0/220-25 від 15 грудня 2025 року відповідно), у яких просивскасувати зазначену ухвалу. Обґрунтував заяви так:

- судді Гудима Д. А., Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І «ЗОБОВ*ЯЗАНІ виконувати вимогу п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПКУ… вищевказані судді… при розгляді інших справ (у яких я є участником) можливо і я цього не виключаю - будуть розглядати і їх вирішувати упереджено та необ*єктивно…»;

- «…вам же вимоги ч. 2 ст. 19 КУ ще не «пустий звук», а? Наполегливо пропоную вам ці конституційні вимоги НЕУХИЛЬНО виконати, вас це ЗОБОВ*ЯЗУЄ до речі ст. 68 КУ … не думаю, що ви на КОНСТИТУЦІЮ УКРАЇНИ «наплюєте»;

- «дії цих суддів караються також ст. 367 ККУ (службова недбалість), і це тільки підтверджує: вимогу п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПКУ, яка ними проігнорована і мої заяви про їх відвід теж, а саме: що є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді»;

- «ну, яке може бути після цього справедливе судочинство, коли одні і тіж порушення норм процесуального права ці судді у подальшому допускають? - да ніякої справедливості від нього чекати буде глупо…»;

- «перегляньте вищевказану ухвалу і ви самі переконаєтесь, що на людину (це я про себе!!!), яка має НЕРВОВО-ХРОНІЧНЕ ЗАХВОРЮВАННЯ (копії усих мед.характеристик з цього приводу у справі є + я маю конституційне право: ст.9 КУ на законного представника моїх інтересів у суді + подивіться, що я вказав у заявах, на які вони постановили цю злочинну ухвалу) - накладати ШТРАФ не маючи підстав, не враховуючи моє НЕРВОВО-ХРОНІЧНЕ ЗАХВОРЮВАННЯ!!!!!!!!!!!!! ну не можна … таку «пакість» можуть зробити тільки люди у яких відсутністня ЧЕСТЬ, СОВІСТЬ, МОРАЛЬ та СПІВЧУТТЯ ДО ХВОРОЇ ЛЮДИНИ! … а вони це і зробили … і в цій ухвали вони теж моє захворювання злочинно проігнорували!!!»;

- «Повторюся для акценту - людину за це захворювання не карають!!! нагадаю: у мене нервово-хроничне захворювання) - таку людину лікують … а мене покарали уви ШТРАФОМ!!!»;

- «ці судді включили в цю ухвалу те, що немає ніякого відношення до розгляду і вирішення моїх заяв, а це вже злочин!!! … + подивіться на мої заяви: від 7.12.25 р. (тема - 7334 Гудима 3.12.25 відвід) та від 7.12.25 р. (тема - 7334 Зайцев 4(дві).12.25 відвід) - саме про ці мої заяви судді згадують в ухвалі»;

- «не можна оминути охарактеризування їх ухвали, бо вони опираються на ухвалу від 3.12.25 р. судді Д. Гудими, яка постановлена на мою заяву від 7.12.25 р. (тема - 7334 Гудима 3.12.25 відвід) - коротко про НЕЗАКОННІСТЬ висловлюванння цього судді в його ухвалі, яка робить цю ухвалу НЕЗАКОННОЮ: в резолютивній частині ухвали вказано, що заяву по цій справі слід повернути заявнику, тобто - мені, але цей суддя в ухвалі не пояснює тому він це повернення робить - я цієї зрозумілої конкретики в його ухвалі так і не знайшов, а це є порушенням вимог ст.5,11 ЗУ «Про інформацію» (я маю право знати те, що мене стосується особисто) … я не повинен якесь с/рішення, або вказаний цим суддею НПА шукати і їх вичитувати. В цьому законі про ці пошуки нічого не сказано - підстава цього: див. вимоги ч.2 ст.19 КУ, а конкретно: що написано в них - те й виконується з урахуванням принципу «ВЕРХОВЕНСТВА ПРАВА» (ст.8 КУ) … якщо є у вас запитання задавайте … чекаю! Т.ч. цього суддю слід однозначно притягти за це до відповідальності за порушення цих вимог («хитрий», але наївний і доволі приметивний трюк)! Повторюся для акценту (для вас!) - т.я. цим суддею порушені вищевказані вимоги і закону і КУ: ця ухвала однозначно НЕЗАКОННА!»;

- «не можна також оминути охарактеризування мною їх ухвали, бо вони опирались на ухвалу від 4.12.25 р. судді А.Зайцева, яка постановлена на мою заяву від 7.12.25 р. (тема - 7334 Зайцев 4 (дві).12.25 відвід) -

коротко про НЕЗАКОННІСТЬ деяких висловлювань цього судді в його ухвалі, яка робить цю ухвалу НЕЗАКОННОЮ:

А) визнати зловживання процесуальними правами, але ж у ч.1 ст.43 ЦПКУ там 6 пунктів - так який ж них відноситься до мене? Це є порушенням вимог ст.5,11 ЗУ «Про інформацію» (я маю право знати те. що мене стосується особисто … я не повинен ще якийсь НПА шукати і його читати - в цьому законі про це не сказано + підстава: див.пояснення у ч.2 ст.19 КУ, що написано в НПА те й виконується з урахуванням принципу «ВЕРХОВЕНСТВА ПРАВА» (ст.8 КУ) … якщо є у вас запитання задавайте) - цього суддю слід притягти за це до відповідальності!

+ навіть якщо б він вказав конкретний пункт мого зловживання - цього ж мало: треба вказувати КОНКРЕТНІ ФАКТИ ЗЛОВЖИВАННЯ ПРОЦЕСУАЛЬНИМИ ПРАВАМИ (це вимагає від цього судді ст.5,11 ЗУ «Про інформацію»). ЗЛОВЖИВАННЯ ПРОЦ.ПРАВАМИ - це неодноразове дійство, наведення і доказ щодо одного факту - ВКРАЙ НЕДОСТАТНЬО: таких фактів повинно бути декілька! Спростуйте - якщо у вас інша думка - мені цікавий ваш інтелект (вас це зобов*язують вимоги: ч.2 ст.258 КПКУ і ст.68 КУ … чекаю!).

А я вважаю що при вищевказаному порушенні: «зловживання процесуальними правами» (ч.1 ст.43 ЦПКУ - повторюся: немає конкретики в ухвалі, тобто це «пусті» слова, висловлені для «красного словця») - тому: мене не можна визнавати таким, який зловживає процесуальними правами - ну у цього судді і логіка приметивної особи! Це явний прокол в простій логіці … це кваліфікується, як ЗАЛЯКУВАННЯ!

Б) цей суддя залишає мою заяву (при чому обгрунтовану вимогами ст.3,21 КУ + п.3,5 ч.1 ст.36 ЦПКУ) без розгляду … підстави, які цим суддею наводяться щодо вицевказаних НПА «сміхотворні»: доведіть протилежне, бо вони не спростовують вищевказані вимоги - вас це зобов*язують вимоги: ч.2 ст.258 ЦПКУ і ст.68 КУ … чекаю) … + цей суддя злочинно забув про вимоги ст.3 ЦПКУ, що цивільне судочинство здійснюється в першу чергу відповідно до вимог Конституції України, а не тільки вимог ЦПКУ. Про виконання вимог ЗАКОНІВ у цій статті можна казати тільки, тоді коли НЕУХИЛЬНО виконується конституційний принцип «ВЕРХОВЕНСТВА ПРАВА» (ст.8 КУ), а так це «пусті слова» да і тільки, а його це ЗОБОВ*ЯЗУЄ ст.3,68 КУ!

+ в ухвалі цей суддя не врахував моє ПСИХІЧНО-НЕРВОВЕ ЗАХВОРЮВАННЯ, яке підтвержено лікарями: психіатром і невропатологом (вони є у справі). Явний прокол і злісне не виконання вимог ст.2 ЦПКУ - однак він мене продовжує ЗАЛЯКУВАТИ залишаючи мою заяву без розгляду (це теж один варіант ЗАЛЯКУВАННЯ).

В) цей суддя мене попереджає, що продовження зловживання процесуальними правами може призвести до застосування до мене процесуального примусу -подивись на пункт А (який вище - це, щоб не повторюватись) … він сам порушив закон, а мене відсутністю конкретики в своїй ухвалі ЗАЛЯКУЄ … а як же вимоги ст.3 КУ та 2 ЦПКУ (захист моїх прав)? + незабувайте: ст.21 КУ вище усіх вимог ЦПКУ? (про конституційний принцип «ВЕРХОВЕНСТВА ПРАВА» пом*ятаєте?) - мені цікава ваша думка з цього приводу, бо цей суддя з ним зовсім не рахується при судочинстві - цікаво: а як ви ставитесь? Відповісти на це запитання вас зобов*язують вимоги ч.2 ст.258 ЦПКУ і ст.68 КУ … чекаю!»;

- «Їх мабуть це БЕЗЗАКОННЯ «зачипило», але ж це ПРАВДА і РЕАЛЬНІСТЬ і ці «проколи» теж стосуються до речі і них!!!!!!!!!!!!!!!!!»;

2. Верховний Суд вважає, що заяви «про перегляд судового рішення (це ухвала від 9.12.25 року її постановили судді: Д. Гудима, Є. Краснощоков, П. Пархоменко з Касаційного цивільного суду… + заява про їх відвід…)» слід повернути заявникові через зловживання ним процесуальними правами на їхнє подання.

2.1. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).

2.2. Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

2.3. Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

2.4. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України). Перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним (частина друга вказаної статті).

2.5. Учасник судового процесу має користуватися процесуальними правами саме з метою виконання завдання цивільного судочинства, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Якщо ж такий учасник здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей (образити, принизити суд, його суддів, інших учасників процесу, виявити до них і до їхніх дій власні негативні емоції тощо), він виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами. Відповідні заходи передбачені у частинах третій і четвертій статті 44, пункті 1 абзацу другого частини четвертої статті 135, частині дев`ятій статті 141, частині першій статті 143, пункті 5 частини першої статті 144, статті 148 ЦПК України (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 8 липня 2021 року у справі № 9901/235/20 (пункт 20; № у Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі - ЄДРСР) 98728792), ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 9901/598/19 (№ у ЄДРСР 101029238), ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року у справі № 127/11940/21 (пункти 21-22; № у ЄДРСР 105961803) тощо).

2.6. Дії учасника справи чи його представника мають не лише за формою, але й за змістом відповідати завданню цивільного судочинства. Зміст права на справедливий суд несумісний зі свідомим виявом такими особами неповаги до честі, гідності, репутації іншого учасника, суду, суддів тощо. У процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасник судового процесу має ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, суду та конкретних суддів. Суд не має толерувати використання у процесуальних заявах образливих характеристик (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (пункт 22; № у ЄДРСР 80854817), від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19 (№ у ЄДРСР 81013341), від 7 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19 (№ у ЄДРСР 85775709), від 7 квітня 2021 року у справі № 9901/23/21 (№ у ЄДРСР 96669462), від 8 липня 2021 року у справі № 9901/235/20 (пункт 22; № у ЄДРСР 98728792), ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 9901/598/19 (№ у ЄДРСР 101029238), ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року у справі № 127/11940/21 (пункти 21-22; № у ЄДРСР 105961803)).

2.7. Як зазначив Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, рішення від 24 травня 1989 року, заява № 11/1987/134/188, § 48). Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у певній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (§ 46 вказаного рішення).

2.8. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

2.9. Безперечно, учасник справи може мати сумніви у тому, чи відповідають дії суду чинному законодавству, а також щодо незалежності та безсторонності суддів. Він вправі висловити ці сумніви у поданій до суду заяві про відвід. Проте має бути стриманим і коректним, утримуватися від надання особистісних характеристик й оцінок, а тим паче від огульних і надуманих звинувачень суддів у вчиненні злочинів. Крім цього, учасник справи не може використовувати інститут відводу суддів із метою схиляння суду до ухвалення бажаного для нього процесуального рішення (див. ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року у справі № 127/11940/21 (пункти 23-24; № у ЄДРСР 105961803)). Крім того, учасник справи має враховувати, які судові рішення, що набрали законної сили та є остаточними, суд може самостійно переглянути, а не подавати заяви про перегляд кожної ухвали суду, зі змістом якої учасник справи не погодився.

2.10. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

2.11. Заявник, подаючи заяву «про перегляд судового рішення (це ухвала від 9.12.25 року її постановили судді: Д. Гудима, Є. Краснощоков, П. Пархоменко з Касаційного цивільного суду… + заява про їх відвід…)», діяв не з метою виконання завдання цивільного судочинства. Він, щонайменше, не виконав обов`язок виявляти повагу до суду та суддів: виклав аргументи про відвід суддів у манері, далекій від ділового спілкування, зазначив, що в одного із суддів «логіка приметивної особи», у неприйнятній формі за ухвалення інших судових рішень критикував суддів, безпідставно звинуватив їх у відсутності «честі, совісті, моралі та співчуття до хворої людини» та у вчиненні кримінальних правопорушень.

2.12. Заявник вважає, що не заслуговує такого «покарання» (штрафу), бо є хворим, а «за захворювання не карають - таку людину лікують». Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що застосування до учасника справи, який зловживає процесуальними правами, штрафу є не покаранням, а заходом процесуального примусу. Цей захід суд застосовує не «за захворювання», а за дії учасника справи, які суперечать завданню цивільного судочинства, з метою спонукати такого учасника до добросовісного користування правами, належного виконання обов`язків, припинення зловживання правами, а також запобігти створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. З огляду на зміст заяв заявник, пишучи їх і подаючи до суду, діє свідомо, аналізує попередні судові рішення, але ігнорує необхідність їхнього виконання.

2.13. Він навів у заявах перелік його захворювань, які підтверджував медичними висновками, довідками. Верховний Суд бере зазначені обставини до уваги і з розумінням ставиться до стану здоров`я заявника та його потреб. Проте наголошує на необхідності ставитися до суду і суддів так, як належить за законом. Обставини, пов`язані зі станом здоров`я, не звільняють заявника ні від необхідності дотримання елементарних правил етики у спілкуванні, ні від обов`язку добросовісно користуватися процесуальними правами, зокрема дотримуватися ділового стилю спілкування із судом й утримуватися від безпідставних, надуманих звинувачень, образливих характеристик.

2.14. Наявність у заявника будь-яких захворювань не є підставою для незастосування до нього заходів, які передбачені законом за вчинення дій, які суд визнав зловживанням процесуальними правами. Заявник був попереджений про необхідність припинення таких зловживань, однак попередження проігнорував. Наполягав на правильності та законності його дій. Спроби оформити процесуальне звернення до суду без образливих оцінок і характеристик суддів, без посилань на стан здоров`я як підставу для виправдання неприйнятних дій не робив. Тобто ігнорував зміст судових рішень, які набрали законної сили та вказали заявнику на неприпустимість його поведінки.

2.15. У заявах від 13 грудня 2025 року навів неправдиві дані про відповідача: зазначив ним суддю Галагана Віталія Івановича, хоча згідно із судовими рішеннями у цій справі відповідачем у попередніх інстанціях вказував суддю Грегулю Олега Васильовича. Намагання ввести суд в оману та заплутати зміст звернень не є діями, спрямованими на виконання завдання цивільного судочинства. Крім того, частину тих «заяв про перегляд судового рішення» заявник виклав іноземною мовою, яка не є мовою судочинства та діловодства у суді.

2.16. Заявник безпідставно звинуватив Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду у тому, що в ухвалі від 3 грудня 2025 року у цій справі він не вказав причину повернення заявнику його заяви про відвід судді. У пункті 18 тієї ухвали Верховний Суд зазначив, що підставою повернення заяви є зловживання правом на її подання, а у пункті 16, - які саме висловлювання заявника вийшли за процесуально допустимих меж оцінки дій суду та спрямовані на досягнення бажаного для заявника результату, а не на виконання завдання цивільного судочинства, яке згідно з частиною другою статті 2 ЦПК України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

2.17. Так само безпідставно заявник звинуватив Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду у тому, що в ухвалі від 4 грудня 2025 року у цій справі суддя-доповідач вдався до «красного словця», оскільки не вказав, в чому полягало зловживання заявником процесуальним правом, не навів «конкретні факти зловживання». Ці звинувачення заявник 13 грудня 2025 року використав для надання судді образливої характеристики. У тій ухвалі Верховний Суд з покликанням на текст звернення заявника виснував, що подання заяви саме у тій редакції є виявом неповаги до суду, а отже, зловживанням процесуальним правом на її подання.

2.18. Заявник вважав, що Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в ухвалі від 9 грудня 2025 року не міг визнати за заявником зловживання правом на подання заяви про перегляд судового рішення та накласти штраф, покликаючись на випадки зловживань цим правом, встановлені в ухвалах Верховного Суду від 3 і 4 грудня 2025 року, які, на думку заявника, є незаконними.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до ЄДРСР. Оскільки ухвали Верховного Суду від 3 та 4 грудня 2025 року набрали законної сили, були внесені до ЄДРСР, то безпідставними є доводи заявника про незаконність посилань Верховного Суду на ті ухвали.

2.19. З огляду на викладене заявник фактично використовує інститути перегляду судових рішень і відводу не для такого перегляду тих судових рішень, які можна переглянути за нововиявленими чи виключними обставинами, не для забезпечення розгляду справи незалежним і неупередженим судом, а з іншою метою. Тому дії заявника з подання заяв «про перегляд судового рішення (це ухвала від 9.12.25 року її постановили судді: Д. Гудима, Є. Краснощоков, П. Пархоменко з Касаційного цивільного суду… + заява про їх відвід…)» (вх. № 37800/0/220-25 та № 37916/0/220-25 від 15 грудня 2025 року відповідно) є проявом недобросовісної реалізації відповідних процесуальних прав всупереч завданню цивільного судочинства, тобто з іншою метою, ніж для забезпечення справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення конкретної цивільної справи. Тому ці заяви слід повернути заявникові через зловживання ним правом на їхнє подання.

3. Повернення заяв перешкоджає їх розгляду по суті. Але не позбавляє заявника можливості за наявності підстав подати нову заяву із дотриманням вимог ЦПК України, зокрема вимоги щодо неприпустимості зловживання процесуальними правами. Подальше порушення цієї вимоги матиме наслідком застосування штрафу на підставі пункту 5 частини першої статті 144, пункту 2 частини першої або частини другої статті 148 ЦПК України (див., наприклад, ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року у справі № 127/11940/21 (пункти 27-32; № у ЄДРСР 105961803)).

4. Верховний Суд зауважує, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

За змістом наведених приписів за необхідності особа, яка подає заяву до суду, може звернутися за отриманням правничої допомоги. Зокрема за отриманням безоплатної вторинної правничої допомоги до центрів з надання безоплатної правничої допомоги або адвокатів, які включені до реєстру адвокатів і надають безоплатну вторинну правничу допомогу (статті 13-15 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу»).

Керуючись статтями 2, 43, 44, 260, 261 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

повернути ОСОБА_1 його заяви «про перегляд судового рішення (це ухвала від 9.12.25 року її постановили судді: Д. Гудима, Є. Краснощоков, П. Пархоменко з Касаційного цивільного суду… + заява про їх відвід…)» у справі за позовом ОСОБА_1 до судді Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Д. А. Гудима