ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 279/1273/25

провадження № 61-13202св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - територіальна громада в особі Коростенської міської ради Житомирської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 травня 2025 року у складі судді Івашкевич О. Г. та постанову Житомирського апеляційного суду від 22 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Борисюка Р. М., Галацевич О. М.,

Короткий зміст позовних вимог

1. У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до територіальної громади в особі Коростенської міської ради Житомирської області про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем.

2. Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка була одинокою особою, не мала рідних, останні 10 років та на момент смерті проживала разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 .

3. Вказувала, що весь час з 2012 року по день смерті ОСОБА_2 вона проживала з нею однією сім`єю як близькі подруги, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, здійснювали спільні покупки, несли спільні витрати, турбувались одна про одну.

4. Поховавши ОСОБА_2 та сплативши всі витрати, пов`язані з похоронами, вважаючи, що має право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки останні 10 років вона проживала з нею як член сім`ї, звернулася до приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Кормінець М. М. за допомогою і консультацією, чи має право успадкувати квартиру, розташовану в АДРЕСА_1 .

5. 13 червня 2024 року від приватного нотаріуса вона отримала письмову відповідь за № 221/02-14/31/2023, у відповідності до змісту якої їй було повідомлено про необхідність встановлення в судовому порядку факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше ніж 5 років, оскільки родинних відносин між спадкодавцем та позивачкою не встановлено.

6. Враховуючи викладене просила суд встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю не менше як 5 років до її смерті.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанції

7. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 травня 2025 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 22 вересня 2025 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

8. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_1 не довела належними, достатніми та допустимими доказами факт її спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю та ведення з нею спільного господарства, спільного побуту, наявності у них взаємних прав та обов`язків більше п`яти років до моменту смерті спадкодавця (у період з 2012 року і до дня її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 .

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

9. У жовтні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .

10. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

11. Відповідно до розпорядження в. о. заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2025 року № 813/0/226-25 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 листопада 2025 року справу призначено судді-доповідачеві.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

12. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та задовольнити позовні вимоги.

13. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

14. Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що вона перейшла жити до ОСОБА_3 повністю і до смерті свого чоловіка.

15. При цьому суди не взяли до уваги, що закон не вимагає, щоб проживання однією сім`єю носило безперервний характер, і члени сім`ї мають постійно перебувати в одному житловому приміщенні, чи користуватись лише одним приміщенням.

16. Вона не приховувала той факт, що на початку проживання разом із ОСОБА_2 вона ще перебувала у шлюбі, спільно з чоловіком мали квартиру, тому вона періодично відвідувала квартиру, в якій знаходились її особисті речі, несла обов`язок щодо утримання свого майна, однак спільний побут та бюджет вона мала з ОСОБА_2 , оскільки взаємовідносини із чоловіком були складними.

17. Також заявниця вважає, що не є доказом на спростування факту проживання зі спадкодавцем той факт, що останній надавались соціальні послуги центром соціального обслуговування, оскільки такі послуги надавались ОСОБА_2 і в той час, коли вона перебувала у шлюбі з її чоловіком, який помер у 2012 році.

18. Отже, вважає, що суди під час розгляду справи неналежним чином встановили обставини справи, необхідні для ухвалення судового рішення.

Відзиву на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 20 травня 1996 року Коростенським виконкомом міської ради народних депутатів, квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

20. Згідно з написом від 26 серпня 2008 року за реєстром № 1-1802 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26 серпня 2008 року державним нотаріусом Коростенською міською державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири після смерті ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 .

21. До матеріалів справи долучена копія заяви на ім`я нотаріуса Коростенської територіальної громади від 03 вересня 2022 року від ОСОБА_2 про заповідання своїй подрузі ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 , складеної у присутності свідків.

22. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Коростень, про що 05 вересня 2022 року складено актовий запис № 955.

23. Матеріалами спадкової справи № 31/2023 року щодо померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 підтверджується, що 28 лютого 2023 року до приватного нотаріуса Коростенського РНО Кормінець М. М. звернулася ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . Згідно з інформаційними довідками зі Спадкового реєстру інформація щодо заповітів, спадкових договорів, спадкових справ та виданих на їх підставах свідоцтва про право на спадщину після смерті гр. « ОСОБА_2 » відсутня. 06 березня 2023 року виконком Коростенської міської ради листом № 381/9 на запит приватного нотаріуса повідомив, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована по АДРЕСА_1 та знята з реєстрації 05 вересня 2022 року у зв`язку зі смертю.

24. 13 червня 2024 року приватний нотаріус надав ОСОБА_1 письмове роз`яснення про відсутність підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні документи на підтвердження родинних відносин, та рекомендував звернутися до суду із заявою про встановлення факту родинних або інших відносин.

25. Судом у судовому засіданні досліджені довідки комунальних підприємств «Водоканал» № 741 від 07 серпня 2024 року, № 264 від 31 березня 2025 року № 201, КП «Теплозабезпечення» № 842 від 08 серпня 2024 року, № 274 від 28 березня 2025 року, фіскальні чеки про сплату коштів, що свідчіть про відсутність заборгованості за житлово-комунальні послуги по кв. АДРЕСА_1 , надані позивачем, а також долучені відповідачем до відзиву на позов копії заяви ОСОБА_1 на ім`я міського голови щодо побиття та загроз з боку її чоловіка; картка особистого прийому громадян № п-Ш/66-08 від 21 серпня 2020 року, інформація з ЄДР про заснування та реєстрацію Комунальної установи Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Коростенської міської територіальної громади.

26. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 квітня 2020 року у справі № 279/9/20 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

27. Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 квітня 2020 року у справі № 279/5443/24 заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю залишено без розгляду.

Позиція Верховного Суду

28. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

29. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

30. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

31. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

32. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.

33. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

34. Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

35. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

36. В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18)).

37. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

38. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

39. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати норми частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен настати на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

40. Подібні за змістом висновки виклав Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).

41. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

42. Необхідною умовою для встановлення заявленого факту є доведеність факту спільного проживання заявниці та спадкодавця як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років.

43. Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі № 243/1073/23 (провадження № 61-18172св23).

44. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

45. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

46. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

47. Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що ОСОБА_1 не довела належними, достатніми та допустимими доказами факт її спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю та ведення з нею спільного господарства, спільного побуту, наявності у них взаємних прав та обов`язків більше п`яти років до моменту смерті спадкодавця (у період з 2012 року і до дня її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

48. Посилання заявниці на те, що закон не вимагає щоб проживання однією сім`єю носило безперервний характер і члени сім`ї мають постійно перебувати в одному житловому приміщенні, чи користуватись лише одним приміщенням, відхиляються колегією суддів, оскільки матеріали справи не містять доказів спільного проживання, ведення спільного побуду в період, визначений позивачкою, як такий, що дає підстави у відповідності до статті 1264 ЦК України вважати ОСОБА_1 спадкоємицею четвертої черги.

49. При цьому судами правомірно враховано, що показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, а оцінюються судами в сукупності усіх обставин справи.

50. Водночас встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

51. Доводи щодо неврахування судами отримання спадкодавицею соціальної допомоги під час перебуваня у шлюбі з її чоловіком, який помер у 2012 році, не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволенні позовних вимог.

52. Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

53. Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

54. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

55. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 травня 2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 22 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

О. В. Ступак