КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи №940/465/24 Головуючий у суді першої інстанції - Мандзюк С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргуКомунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 07 серпня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради, Тетіївської міської ради, виконавчого комітету Тетіївської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до КП «Комунальне некомерційне підприємство Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради, Тетіївської міської ради, виконавчого комітету Тетіївської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовну заяву обґрунтовувано тим, що 08.07.2022 ОСОБА_1 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області із позовом, в якому просив, зокрема: визнати протиправним та скасувати розпорядження Тетіївського міського голови № 149 к-тр від 10.06.2022 року «Про звільнення з посади головного лікаря комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради ОСОБА_1 »; поновити його на роботі на посаді головного лікаря комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку від дня звільнення до дати ухвалення рішення в справі.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 02.02.2023 у справі №940/596/22 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зокрема, визнано протиправним та скасовано розпорядження Тетіївського міського голови № 149 к-тр від 10.06.2022 «Про звільнення з посади головного лікаря комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради ОСОБА_1 » та поновлено його на роботі на посаді головного лікаря комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради з 11 червня 2022 року. У задоволенні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

На виконання зазначеного рішення Тетіївським міським головою винесено розпорядження від 02.02.2023 № 19 к-тр, згідно з яким ОСОБА_1 поновлено на посаді головного лікаря КП «КНП «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради.

Позивач вказував, що рішення Тетіївського районного суду Київської області від 02.02.2023 у справі № 940/596/22 в частині поновлення його на посаді не виконується, посадові особи КП «КНП «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради не допускають його до службового кабінету, не передають печатку, справи, що є перешкодою у виконанні ним обов`язків головного лікаря.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з комунального КП КНП «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку від 02.02.2023 до 13.11.2023 в розмірі 322774,06 грн без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, а також понесені ним судові витрати.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 07 серпня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з КП «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.02.2023 до 13.11.2023 в сумі 322 774,06 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

Стягнути з КП «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради на користь держави судовий збір в сумі 3227, 74 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, відповідач КП «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення Тетіївського районного суду Київської області від 07 серпня 2025 року скасувати, увалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідач та його засновник Тетіївська міська рада вжили всіх належних заходів для виконання рішення суду, щодо поновлення позивача на роботі. Доводи позивача щодо не допуску його до робочого місця не відповідають дійсності. Жодних перешкоду спрямованих на не допуск позивач до робочого місця відповідач не чинив.

Оскільки позивач не виходив на роботу та не виконував роботу, тому заробітна плата йому не нараховувалась.

Вказує, що позивач просив стягнути кошти за вимушений прогул з 02.02.2023 по 13.11.2023. Позовна заява направлена до суду 23.04.2024, тобто поза межами строку визначеного ст. 233 КЗпПУ, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що відповідач не чинив жодних перешкод в доступі позивача до робочого місця. В свою чергу позивач не виходив на роботу, та не виконував роботу. В проміжок часу за який просить стягнути кошти, позивач був працевлаштований в Комунальному некомерційному підприємстві «Тетіївська центральна лікарня» Тетіївської міської ради, де знаходився в робочий час.

Стверджує, що судом безпідставно застосовану норми ст. 236 КЗпП України, в позовному провадженні, що не передбачено даною нормою.

Посилається також на порушення судом норм процесуального права шляхом постановлення 29 квітня 2025 року ухвали про повернення до підготовчого провадження, оскільки у суду не було необхідності повертатись до цієї стадії, оскільки процесуально залучення співвідповідачів було можливе на даній стадії процесу, на підставі ч. 3 ст. 51 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Федоркін А.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечив. Вказує, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

У судовому засіданні взяв участь представник відповідача Неживок І.В., який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Федоркін А.В. проти апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 02.02.2023 в цивільній справі № 940/596/22 за позовом ОСОБА_1 до Тетіївської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Тетіївського міського голови № 149 к-тр від 10 червня 2022 року «Про звільнення з посади головного лікаря комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді головного лікаря комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради з 11 червня 2022 року, стягнуто з Тетіївської міської ради 10000 грн. моральної шкоди та понесені судові витрати. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а. с. 9-16 т. № 1).

Постановою Київського апеляційного суду від 08.06.2023 рішення Тетіївського районного суду Київської області від 02.02.2023 у справі № 940/596/22 залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

06.02.2023 Тетіївська міська рада звернулась до Тетіївського районного суду Київської області із заявою про роз`яснення судового рішення у справі № 940/596/22, вказуючи, що адміністрація КП «КНП «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради не може виконати розпорядження Тетіївського міського голови №19 к-тр від 02.02.2023 «Про поновлення на посаді головного лікаря комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради ОСОБА_1, оскільки згідно п. 7.2 Статуту комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради, затвердженого в новій редакції рішенням сімнадцятої сесії VIII скликання Тетіївської міської ради № 779-17- VIII від 20.12.2022 року, поточне керівництво - оперативне управління комунальним підприємством «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради здійснює керівник підприємства - директор. За штатним розписом амбулаторії загальної практики - сімейної медицини на 2022 рік комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради, затвердженого 01.10.2022 року, такої посади як головний лікар не передбачено.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 10.02.2023 у задоволенні заяви Тетіївської міської ради про роз?яснення рішення Тетіївського районного суду Київської області від 02.02.2023 року у справі № 940/596/22 відмовлено.

У подальшому, після ухвалення рішення Тетіївського районного суду Київської області від 02.02.2023 усправі № 940/596/22, ОСОБА_1 28.02.2023 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11.06.2022 року (дня поновлення на роботі за рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 02.02.2023 року у справі № 940/596/22) по 02.02.2023 року (день ухвалення рішення Тетіївського районного суду Київської області від 02.02.2023 року у справі № 940/596/22) в розмірі 265 533 грн 34 коп. без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 02.10.2023 у справі № 940/196/23 позов ОСОБА_1 , до комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено. Стягнуто з комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 265 533,34 грн, з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів, та судові витрати.

Постановою Київського апеляційного суду від 27.02.2024 рішення Тетіївського районного суду Київської області від 02.10.2023 у справі № 940/196/23 залишено без змін.

02.02.2023 на виконання рішення Тетіївського районного суду Київської області від 02.02.2023 року в цивільній справі № 940/596/22, відповідно до ч. 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування», Тетіївський міський голова Б. Балагура видав розпорядження за № 19 к-тр «Про поновлення на посаді головного лікаря комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради ОСОБА_1 з 11.06.2022 (а. с. 8 т. № 1).

У витягу з наказу № 37-од від 13.02.2023 по комунальному підприємства «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради зазначено: «Перепрофілювати штатну посаду з 13.02.2023 з 1,0 посади лікаря-статистика інформаційно-аналітичного кабінету на 1,0 посади головного лікаря керівного складу центру ПМСД відповідно до розпорядження Тетіївського міського голови «Про поновлення на посаді головного лікаря комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради ОСОБА_1» № № 19 К-ТР від 02.02.2023, листа Тетіївської міської ради № 2.43-09/267 від 13.02.2023 (а. с. 24 т.№ 1).

Згідно з Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 06.02.2023 на підставі заяви ОСОБА_1 відділенням поліції № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області внесені відомості до ЄРДР за № 0000622, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, про те, що посадові особи Тетіївської міської ради не виконують рішення Тетіївського районного суду Київської області від 02.02.2023 у цивільній справі № 940/596/22(а. с. 25 т. № 1).

Згідно з листом старшого слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області Поплавської Т.А. від 03.04.2024 № 1866/109/1104/24, на даний час у кримінальному провадженні № 0000622 від 06.02.2023 триває досудове розслідування (а. с. 26 т. № 1).

16.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до Тетіївського міського голови Балагури Б.О. із листом, датованим 15.10.2023, щодо невиконання Тетіївською міською радою рішення Тетіївського районного суду Київської області від 02.02.2023 у справі № 940/596/22 (а. с. 27 т. № 1).

У відповіді Тетіївського міського голови Балагури Б.О. від 27.11.2023 № 2.4.3-7/170 на лист ОСОБА_1 від 15.10.2023 зазначено, що посада головного лікаря КП «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради поновлена з 13.02.2023 відповідно до розпорядження Тетіївського міського голови № 19 К-ТР від 02.02.2023 на виконання рішення Тетіївського районного суду Київської області від 02.02.2023 у справі № 940/596/22 шляхом перепрофілювання 1,0 штатної посади лікаря-статистика інформаційно-аналітичного кабінету на 1,0 посади головного лікаря керівного складу центру ПМСД. Разом з тим повторно повідомили, що на час звернення ОСОБА_1 та на час винесення судового рішення у справі № 940/596/22 посада головного лікаря не передбачена законодавством, оскільки виключена з Державного класифікатора ДКХП 78 з 01.01.2019 (а. с. 29 т. № 1).

04.07.2023 ОСОБА_1 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовомвідділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження № 71270290 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Тетіївським районним судом Київської області 02.02.2023 року у справі №940/596/22 про поновлення його на роботі на посаді головного лікаря КП «КНП «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 29.08.2023 у справі №940/716/23 позов ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Охріменко Н.М. від 06.06.2023 про закінчення виконавчого провадження №71270290 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Тетіївським районним судом Київської області 02.02.2023 у справі № 940/596/22, про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді головного лікаря комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради. У іншій частині позовних вимог відмовлено ( а. с. 131-139 т. № 1).

12.03.2024 Головне управління ДПС у Київській області на адвокатський запит А.Федоркіна повідомило, що станом на 11.03.2024 в інформаційно-комунікаційній системі «Податковий блок» відсутнє повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту щодо ОСОБА_1 від КП «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» після 02.02.2023 (а. с. 130 т. №1).

Розпорядженням в.о. голови Київської обласної ради VІІІ скликання від 10.11.2023 №853 ОСОБА_1 з 14.11.2023 строком на два місяці по 15.01.2024 призначено виконуючим обов`язки Генерального директора комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр служби крові» (а. с. 34 т. № 1).

Згідно із статтею 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог «Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 8 статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Тобто законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення.

Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів особи, що звернулася за захистом цього права.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 06.10.2022 у справі №440/4314/21.

Також, у постанові Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 709/1465/19 зазначено, що: «Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його оголошення в судовому засіданні.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент поновлення позивача на роботі за рішенням суду) рішення вважається виконаним боржником із дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення.

Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У трудових спорах презумпція вини лежить на роботодавцеві, тому він спростовує заявлені працівником вимоги.

Отже, з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюються дії роботодавця, саме відповідач повинен довести, що ці дії вчинені без порушення законодавства про працю.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частинами 1 та 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що після поновлення його на роботі за рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 02.02.2023 у справі № 940/596/22 його фактично не допустили до виконання посадових обов`язків головного лікаря КП «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради.

Водночас відповідач стверджує, що він та його засновник Тетіївська міська рада вжили всіх належних заходів для виконання рішення Тетіївського районного суду Київської області від 02.02.2023 у справі №940/596/22 щодо поновлення позивача на роботі, зокрема, Тетіївським міським головою негайно видано розпорядження № 19 к-тр від 02.02.2023 «Про поновлення на посаді головного лікаря комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради ОСОБА_1» та наказом № 37-од від 13.02.2023 по комунальному підприємства «КНП «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради перепрофільовано 1,0 штатної посади лікаря статиста інформаційно-аналітичного кабінету на 1,0 посади головного лікаря керівного складу центру ПМСД, так як посада головного лікаря не передбачена законодавством, оскільки виключена з Державного класифікатора ДКХП 78 3 01.01.2019.

Як вказував представник відповідача під час розгляду справи судом першої інстанції, зазначене розпорядження та наказ доведено до відома позивача та повідомлено про необхідність виходу на роботу. Аналогічні доводи містить і апеляційна скарга.

Однак, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив такі твердження, оскільки у розпорядженні та наказі, долученими до справи, відсутні відомості щодо ознайомлення позивача з цими документами.У матеріалах справи узагалі відсутні належні та допустимі докази щодо належного повідомлення або ознайомлення позивача із зазначеними документами, або докази відмови позивача від їх підписання.

Із наданих позивачем листа КП «КНП «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради від 03.02.2023 № 98; листа Тетіївської міської ради від 13.02.2023 № 2.43-09/267 та від 17.02.2023 № 142 судом першої інстанції встановлено, що КП «КНП «Тетіївський ЦПМСД»» потрібно здійснити наступні дії, а саме: надати на розгляд найближчої сесії Тетіївської міської ради пропозиції про внесення змін до Статуту КП «КНП «Тетіївський ЦПМСД»» та установчих документів зазначеного комунального підприємства; на період, до прийняття сесією відповідного рішення та, враховуючи умови воєнного стану, директору підприємства забезпечувати безперебійну та стабільну роботу ввіреного медичного закладу.

Натомість, у матеріалах справи відсутні докази, що керівник КП «КНП «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради надавав на розгляд сесії Тетіївської міської ради пропозицію про внесення змін до Статуту КП «КНП «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради в частині назви керівника комунального підприємства, та що в подальшому були внесені відповідні зміни до Статуту.

Суд також встановив, що рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 29.08.2023 у справі № 940/716/23 було встановлено факт формального, а не фактичного поновлення позивача ОСОБА_1 на роботі на посаді головного лікаря комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради. Це рішення набрало законної сили та має преюдиційне значення для цієї справи.

Що також свідчить про невиконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 .

Крім того, суд першої інстанції правильно зауважив, що водночас поновлення позивача на посаді, яку він не обіймав до звільнення, суперечить єдиному можливому способу захисту його порушеного права, який закріплений у частині першій статті 235 КЗпП України, та спрямований на повернення сторін трудового спору (працівника і роботодавця) у положення, яке існувало на день звільнення.

При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення.

Таким чином, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

При цьому мається на увазі не формальне, а фактичне забезпечення поновленому працівнику доступу до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.02.2020 у справі №702/725/17.

До того ж, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 16.11.2022 у справі №709/1465/19.

З огляду на досліджені у справі докази, судом не встановлено обставин, які б підтверджували фактичне допущення позивача ОСОБА_1 до роботи на посаду головного лікаря КП «КНП «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради, тобто забезпечення йому реальної можливості виконувати визначені трудовим договором обов`язки у порядку та на умовах, що мали місце до звільнення.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідача, що з часу доведення до відома позивача розпорядження «Про поновлення на посаді головного лікаря КП «КНП «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради № 19к-тр від 02.02.2023, позивач не з`явився на роботі та не приступив до виконання посадових обов`язків головного лікаря, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що підтверджують ці обставини.

Надані на підтвердження факту відсутності позивача ОСОБА_1 на робочому місці представником відповідача КП «КНП «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради акти про факт відсутності працівника на робочому місці № 1 від 19.09.23, № 2 від 20.09.23, № 3 від 21.09.23, № 5 від 29.09.23, № 6 від 21.10.23, №7 від 30.11.23 та табелі обліку використання робочого часу за вересень-листопад 2023 року, на переконання суду, самі по собі не є достатньою підставою для встановлення факту прогулу, якщо позивач не надав пояснень щодо своєї відсутності або якщо відсутність була з поважної причини.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення позивача із зазначеними актами.

У постанові від 15.10.2024 у справі № 537/1348/22 Верховний Суд зазначив, що: «Акт про відсутність працівника на роботі оформлюється безпосередньо в день нез`явлення працівника на роботі. У таких документах обов`язково зазначаються не тільки дата, а й певний час відсутності працівника.

Після фіксації факту відсутності працівника на роботі потрібно з`ясувати, чим така відсутність була викликана.

Для з`ясування причини відсутності працівника на роботі роботодавець на свій розсуд може: 1) зателефонувати працівнику або членам його родини; 2) написати працівнику в доступні месенджери; 3) надіслати листа на особисту електронну скриньку; 4) відвідати працівника за місцем реєстрації або місцем фактичного проживання; 5) надіслати лист з повідомленням про вручення з пропозицією надати пояснення щодо своєї відсутності».

Отже, суд при вирішенні трудового спору, повинен враховувати не лише сам факт відсутності, але й поважність причин, якщо такі були надані працівником.

Втім, стверджуючи про належне надання працівнику можливості пояснити свою відсутність на робочому місці, сторона відповідача посилається лише на акти засвідчення факту відсутності працівника ОСОБА_1 на робочому місці, при цьому не надає інших об`єктивних доказів з`ясування причини відсутності працівника на робочому місці, зокрема, роздруківок оператора мобільного зв`язку щодо можливих розмов між сторонами справи, скріншотів написання повідомлення працівнику в доступні месенджери, скріншотів надіслання листа на особисту електронну скриньку позивача, фіскальних чеків про надіслання поштових відправлень позивачу з пропозицією надати пояснення щодо своєї відсутності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що представник відповідача КП «КНП «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради не довів факт відсутності позивача на робочому місці без поважних причин.

Апеляційний суд також погоджується із оцінкою суду першої інстанції посилання представника відповідача КП «КНП «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради на те, що позивач не міг виконувати роботу у відповідача повний робочий день, оскільки половину робочого дня був зайнятий на роботі в іншому підприємстві, адже робота позивача на 0,5 посади лікаря-офтальмолога в КНП «Тетіївська центральна лікарня» Тетіївської міської ради за сумісництвом не є предметом розгляду цієї справи. Ба більше, стороною відповідача не доведено, яким чином робота за сумісництвом впливає на виконання основної роботи.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що невчинення роботодавцем усіх дій, які включають у себе фактичне виконання рішення суду про поновлення на роботі, є підставою для покладення на нього відповідальності, визначеної статтею 236 КЗпП України, згідно з якою у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Застосування цієї норми до зазначених правовідносин, відповідає їх змісту та фактичним обставинам, оскільки підстави для нарахування формально поновленому працівнику заробітної плати як винагороди за виконану роботу немає, проте його вина у невиконанні посадових обов`язків і неприступленні до роботи також відсутня.

Як встановлено із матеріалів справи, з дати поновлення на роботі за рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 02.02.2023 у справі №940/596/22, а саме 02.02.2023, позивачу ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата.

Розпорядженням в.о. голови Київської обласної ради VІІІ скликання від 10.11.2023 №853 ОСОБА_1 з 14.11.2023 призначено виконуючим обов`язки Генерального директора комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр служби крові».

Тому позивач звернувся із вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02.02.2023 (дата ухвалення судового рішення) до 13.11.2023 (дата призначення на посаду в КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр служби крові»).

Із копії довідки, виданої 13.02.2023 року № 133/а комунальним підприємством «Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради, нарахована ОСОБА_1 за останні два календарні місяці роботи заробітна плата становила: за квітень 2022 року - 34092,40 грн, за травень 2022 року - 34278,48 грн (а. с. 33 т. № 1).

При цьому, кількість робочих днів за ці місяці - 43 дні.

Отже, середньоденна заробітна плата становила - 1590,02 грн (34092,40+34278,40: 43 дні).

Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період з 02.02.2023 до 13.11.2023 становить 322 774,06 (1590,02 х 203 робочих днів).

Такий розрахунок відповідає вимогам закону та не викликає у колегії суддів сумнівів у його правильності.

Доводи відповідачаКП «КНП «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради про пропуск позивачем трьохмісячного строку для звернення до суду з позовом є безпідставними.

Так, статтею 233 КЗпП України передбачені строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КзпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КзпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретного органу, особи (або осіб) щодо неї.

День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Водночас, суд наголошує на тому, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі. Виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. При цьому мається на увазі не формальне, а фактичне забезпечення поновленому працівнику доступу до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Враховуючи, що фактично рішення суду про поновлення позивача на роботі не було виконане, докази належного повідомлення або ознайомлення позивача із розпорядженням про поновлення його на роботі у матеріалах справи відсутні, суд першої інстанції обґрунтовано виснував, що строк звернення до суду з позовом про стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно обчислювати з дати видачі комунальним підприємством «КНП «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради відповіді від 27.02.2024 № 132 (а. с. 30 т. № 1), виданої на адвокатський запит Федоркіна А. , про надання довідки про доходи ОСОБА_1 за час роботи на посаді головного лікаря за період з 03.02.2023 до 13.11.2023, оскільки у вказаній відповіді позивача було фактично повідомлено про відмову у видачі довідки про доходи та вказано, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 посадових обов`язків головного лікаря, заробітна плата останньому не нараховувалась.

Отже, з огляду встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права шляхом постановлення 29 квітня 2025 року ухвали про повернення до підготовчого провадження колегія суддів відхиляє, оскільки постановлення такої ухвали не суперечить вимогам цивільного процесуального закону, не порушує права учасників судового провадження та не призвело до неправильного вирішення спору по суті заявлених вимог.

Інші доводи апеляційної скарги повторюють доводи відзиву на позовну заяву, належна оцінка яким надана судом першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуКомунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 07 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 24 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома