Справа № 489/7628/25
Номер провадження 2/489/3493/25
РІШЕННЯ

Іменем України

23 грудня 2025 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Інгульського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Гелексі " (далі ТОВ "ФК "Гелексі" або позивач) до ОСОБА_1 (далі-відповідач) про стягнення заборгованості

встановив

У вересні 2025 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторонами укладено договір позики на умовах не відновлювальної кредитної лінії №217420 від 08.03.2021. На підставі зазначеного, відповідачу було надано грошові кошти в розмірі 5000,00 грн., на умовах строковості, поворотності платності. Відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином, внаслідок чого утворилася заборгованість.

З цих підстав просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у сумі 24820 грн. та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, надав суду відзив, в якому вказав, що в матеріалах справи відсутні кредитні договори №3388704 та №101077695 підписані відповідачем за допомогою одноразових ідентифікаторів. В справі лише роздруківки договору не підписані ні власноручним ні цифровим підписом, відповідно докази укладення кредитного договору відсутні. Також в матеріалах справи відсутні первині бухгалтерські документи, зокрема копії меморіальних договорів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень тощо на підтвердження перерахування на рахунок відповідача грошових коштів. Окрім того, відсотки за користування кредитним коштами нараховані позивачем поза межами строку кредитування. Встановлення сторонами договору розміру відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки є несправедливими.

Представником позивача подано відповідь на відзив і зазначено, що беззаперечним є факт укладення між ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ГЕЛЕКСІ" та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно- телекомунікаційної системи було укладено договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії №217420 від 08 березня 2021 року в електронній формі. Позивач не відкриває рахунки споживачам фінансових послуг та не здійснює їх обслуговування. Тому, з метою перерахування коштів Позичальникам, Позивач уклав договір з надавачем платіжних послуг - ТОВ ФК ЕЛАЕНС. ТОВ ФК ЕЛАЕНС (ТМ "ФОНДІ") є компанією , що мала право на надання платіжних послуг. На підставі договору №04/08-17-ПК від 04.08.2017 року ТОВ ФК ЕЛАЕНС (ТМ "ФОНДІ") надавало «ФК «ГЕЛЕКСІ» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку. Довідка ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» містить ключові реквізити (платник, отримувач за іменем, дата, сума, номер транзакції) і у сукупності з договором та розрахунком є належним доказом надходження коштів. Отже, грошові кошти було перераховано на картковий рахунок відповідача. Відповідач у відзиві не надав жодного документа, який би доводив, що карта з наведеним у довідці маскуванням належить іншій особі або що перерахування здійснено з інших підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Постановою Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11, провадження № 61-175сво21, роз`яснено, що при ухваленні рішення суду, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це відповідає вимогам ЦПК України і не є порушенням прав сторін.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

08.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК "Гелексі" та ОСОБА_1 укладено Договір позики на умовах не відновлювальної кредитної лінії №217420, відповідно до умов якої сума позики склала 5000,00 грн., плата за користування позикою за траншем №1 встановлюється у вигляді фіксованих процентів та складає 1,3% в день від початкового розміру позики за траншем №1 відповідно п.1.5.1. Договору; строк повернення позики за траншем №1 05.04.2021;орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору становить 474,50%; орієнтовна загальна вартість позики за траншем №1 для споживача на дату укладання Договору 1820,00 грн.

Вказаний договір підписано відповідачем разом з Паспортом кредиту за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до довідки №217420 від 01.08.2025 на картковий рахунок отримувача ОСОБА_1 було успішно перераховано грошові кошти у розмірі 5000 грн. 08.03.2021, платник ТОВ «ФК «Гелексі», номер банківської кратки отримувача коштів НОМЕР_1 .

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що не надано доказів укладення договору, переказу коштів, однак відповідач не вказує, що не укладав договір, не отримував кошти, що банківська картка на яку перераховано кошти йому не належить тощо.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (ч.1 ст. 1056-1 ЦК України).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №561/77/19 від 16.12.2020 зазначено, що особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з ч.ч. 1, 3, 4, 8, 12 ст. 11 Закону України"Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про електронну комерцію"якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У статті 526ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як слідує зі змісту відзиву, відповідач вказує на те, що не підтверджено, що долучений до матеріалів справи договір позики підписаний відповідачем, адже він не містить підписів сторін.

Судом встановлено, що в Договорі позики №217420 від 08.03.2021 містяться дані, які ідентифікують відповідача як позичальника за вказаним кредитним договором: код паспорту, ідентифікаційний код платника податків, місце його реєстрації. Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення Договору позики шляхом введення коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного Договору, що підтверджує факт укладення Договору між позивачем та відповідачем і спростовує посилання відповідача.

Також в матеріалах справи міститься Паспорт позики, в якому містяться дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо процентної ставки та порядку повернення кредиту.

Доводи відповідача про те, що позивачем не подано доказів надання відповідачу грошових коштів на увагу не заслуговують, оскільки доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у Договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить, не надав. Відповідач не позбавлений був можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких, відповідно до законодавства.

Щодо твердження відповідача про неправомірність нарахування відсотків поза межами періоду кредитування, то суд виходить з такого.

Згідно з п.1.5.2 Договору позики від 08.03.2021, плата за користування позикою встановлюється у вигляді фіксованих процентів та складає 1,3% в день від початкового розміру позики за траншем №1 відповідно до п.1.5.1 Договору.

Відповідно до п.1. 7 цього ж договору плата за користування позикою за цим Договором встановлюється у вигляді процентів та складає 3,0% в день від загального розміру не відновлювальної кредитної лінії відповідно до п.1.9 Договору.

Пунктом 1.10 Договору передбачено, що строк дії Договору становить три роки з дати підписання Сторонами.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що обчислення строку користування позикою та нарахування плати за користування позикою за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому плата за користування позикою нараховується з дня надання позики позичальнику до строку повернення позики/траншу, зазначеного в цьому Договорі та/або додатках.

Тобто, сторони погодили порядок на рахування процентів за користування кредитним коштами та строк повернення таких коштів.

З розрахунку заборгованості, наданого представником позивача слідує, що сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором № 217420 станом на 17.09.2025 становить 24820,00 грн., з яких: 5000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 19820 грн. заборгованість за процентами. При цьому, проценти нараховано позивачем за ставкою 1,5%в день по 04.04.2021 (в межах строку повернення позики, визначеного у п. 1.5.3 Договору) та за ставкою 3,0% в день з 05.04.2021 по 02.08.2021.

Тому суд відхиляє доводи відповідача щодо нарахування процентів поза межами строку кредитування, оскільки це спростовується вищенаведеним.

Отже, судом встановлено, що кредитний договір, укладений у формі електронного документу, із застосуванням одноразового паролю-ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір з відповідачем не був би укладений. Таким чином, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи сторони відповідача у цій частині.

Крім того договір та його умови в судовому порядку не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін

Матеріали справи не містять доказів та відповідачем не доведено, що він не використовував одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Підписання договору позики № 217420 від 08.03.2021 здійснювалось електронним підписом одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 .. Відповідно до вимог законодавства, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

У спростування зазначених представником позивача доводів відповідачем будь-яких доказів не надано.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором позики № 217420 від 08.03.2021, суд вважає, що позов в цій частині обґрунтований та підлягає задоволенню.

На підставі ч. 1 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. ( з урахуванням понижуючого коефіцінту 0,8)

Відповідно до ч.3, 4 ст.137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №362/3912/18 від 02.07.2020 зазначено, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат (додаткова постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 201/14495/16-ц від 30.09.2020).

Позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.(Акт №62 наданих послуг правничої допомоги, Договір про надання правничої допомоги від 09.07.2025). У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача вважала заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на правничу допомогу неспівмірним зі складністю справи,

Суд, враховуючи складність цієї справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, керуючись принципом співмірності та розумності судових витрат, беручи до уваги їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру з урахуванням складності справи, приходить до висновку, що відображена у Акті №62 інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатської роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також порядок розгляду справи, суд прийшов до висновку, що судові витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн є завищеними, та вважає достатнім і співмірним розмір витрат у сумі 3000,00 грн, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2-13, 89, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Гелексі " заборгованість за Договором позики № 217420 від 08.03.2021, яка станом на 17.09.2025 складає 24820,00 грн. (двадцять чотири тисячі вісімсот двадцять гривень нуль копійок), з яких: 5000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 19820 грн. заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Гелексі " судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) та витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.(три тисячі гривень нуль копійок)

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "Гелексі ", , адреса: 01054, м. Київ, вул.. В`ячеслава Липинського, 10/1.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 23.12.2025. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суддя В. В. Кокорєв