ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 635/521/23
Номер провадження 22-ц/818/2625/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Мальованого Ю.М.,

суддів Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 28 січня 2025 року в складі судді Карасави І.О. по справі № 635/521/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ :

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

У позовній заяві просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 12 грудня 2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, за актовим записом № 5672. Стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000,00 грн щомісячно, які підлягають індексації, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 12 грудня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, за актовим записом № 5672. Від шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з позивачем по справі. З перших днів подружнє життя не склалось, з часом почуття любові, поваги та розуміння згасли, сторони разом не проживають, шлюбні відносини між ними припинені. Шлюб між сторонами має формальний характер, а тому позивач вважає, що його збереження буде суперечити їх спільним інтересам. Також, у зв`язку з тим, що спільна дитина сторін знаходиться на повному утриманні позивача, одночасно з розірванням шлюбу позивач просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання. Зазначає, що відповідач працездатний і може надавати матеріальну допомогу, однак добровільно цього не робить.

23 березня 2023 року через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначила, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів визнає частково у розмірі 1 500,00 грн. Зазначає, що на даний час він є внутрішньо переміщеною особою у зв`язку з окупацією населеного пункту, в якому він проживав. Квартира, у якій він проживав на даний час знищена. Також на його утриманні знаходиться батько, який є інвалідом ІІІ групи. Проти задоволення вимоги щодо розірвання шлюбу не заперечує.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28 січня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково.

Шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , зареєстрований 12 грудня 2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області за актовим записом № 5672 - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1500,00 грн щомісячно, які підлягають індексації, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 27 січня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп на користь держави.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати частково рішення суду першої інстанції, в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання спільної неповнолітньої дитини.

Вважає, що беручи до уваги працездатність відповідача, та перебування дитини на повному утриманні матері, з метою забезпечення дитини достатнім рівнем збереження здоров`я та розвитком, позивач вважає, що доцільним буде призначення аліментів у сумі 5000,00 грн.

Вказує, що відповідач, як батько, зобов`язаний матеріально утримувати свою дитину, забезпечивши її необхідними благами, які потрібні для її життя та виховання. На разі позивачка разом із двома дітьми проживає в Республіці Польща, де перебуває під тимчасовим захистом країни, після повномасштабного вторгнення росії в України в лютому 2022 року. Позивачка також винаймає квартиру, оплачує дитячий садок та гуртки, дитина знаходиться на повному її матеріальному забезпеченні. Таким чином, важливим є та сума, яка об`єктивно необхідна для повноцінного розвитку дитини. Кожна дитина має як базові потреби, так і може мати окремі потреби, які можуть бути зумовлені станом її здоров`я, видом навчання, позашкільного дозвілля (яке, до речі, обирають і батьки також) тощо. Тому суд повинен оцінювати кожну ситуацію окремо з урахуванням всіх наявних обставин.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 28 січня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги, має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з рівного обов`язку батьків щодо утримання дітей, беручи до уваги всі надані по справі докази.

Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , виданого 12 грудня 2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, за актовим записом № 5672 сторони перебувають у шлюбі.

З свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого Виконавчим комітетом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області 20 червня 2020 року за актовим записом № 29 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 , відповідно до якого мати ОСОБА_1 , батько ОСОБА_2 .

Охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і має метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні. Державна політика у цій сфері ґрунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 цієї статті).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Визначаючи аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наданих по справі доказів. А саме, відповідно до відповіді на запит від 23 січня 2024 року, наданої Державною податковою службою України Головним управлінням ДПС у Харківській області від 12 січня 2024 року вбачається, що сума нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору за період з 1 кварталу 2023 року по 3 квартал 2023 року щодо ОСОБА_2 , інформація відсутня.

Також суд врахував, що згідно довідки переселенця 6333- ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 та фактично проживає/перебуває АДРЕСА_2 .

Квартира, у якій проживав відповідач ОСОБА_2 згідно акту обстеження № 347 від 28 грудня 2022 року є непридатною для використання за цільовим призначенням, повністю втратила свою економічну цінність у зв`язку з прямим влученням снаряду в стіну.

Згідно договору найма житлового приміщення від 11 січня 2022 року ОСОБА_2 є наймачем квартири АДРЕСА_3 , місячна оплата за оренду житлового приміщення складає 4 500,00 грн.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1500,00 грн, що відповідає інтересам дитини та не порушує права ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось та не переглядалось.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 28 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2025 року

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина