Провадження №: 2/755/5641/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2025 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Савлук Т.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Київський міський центр нефрології та діалізу» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Первинна профспілкова організація працівників Комунального некомерційного підприємства «Київський міський центр нефрології та діалізу» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу» (далі - КНП «КМЦНД»), просить суд поновити позивача ОСОБА_1 на роботі КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу» на посаді біохіміка та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 липня 2024 до дня поновлення на роботі з урахуванням визначеного середнього заробітку, стягнути моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. 00 коп. та витрати на правничу допомогу у розміпі 8 000 грн. 00 коп.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що вона працювала в КНП «Дитяча клінічна лікарня № 8» на посаді біохіміка та за сумісництвом виконувала обов`язки завідуючої клініко-діагностичної лабораторії за сумісництвом. 14 вересня 2023 у зв`язку з рішенням про реорганізації КНП «Дитяча клінічна лікарня «№8» було приєднано до КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу» та 14 вересня 2023 її переведено на посаду біохіміка з окладом 50%. 02 липня 2024 року позивача звільнено відповідно до Наказу № 205-К на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП. Намагаючись примусити її звільнитися за власною ініціативою, відповідачем створювалися неналежні умови праці, які негативно вплинули на здоров`я позивача, а саме:понаднормове навантаження діагностичними дослідженнями різних лабораторії спеціальностей, поза межами спеціальності позивача;обмеження за часом обідньої перерви, та, навіть, неможливість вчасно відлучитися до туалету;часте перебування в приміщенні лабораторії хворих на ГРВІ співробітників, пов`язане з відмовою останніми брати лікарняні листи. Також зазначила, що передувало звільненню позивача з ініціативи відповідача, а саме:14 вересня 2023 р. у зв`язку з рішенням Про реорганізацію КНП «Дитяча клінічна лікарня №8» вона була переведена до Комунального некомерційного підприємства «Київський міський центр нефрології та діалізу виконавчого органу київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» на посаду Біохіміка з окладом 50%.01 жовтня 2023 по запрошенню в.о. завлабораторією відповідача вона вийшла на роботу в клініко-діагностичну лабораторію за адресою Чорних Запорожців, 26 терміном на 1 місяць, для навчання на нових аналізаторах, які по повідомленню в.о. завлабораторії були замовлені для роботи клініко-діагностичної лабораторії за адресою Іллєнка, 16 (колишньої Дитячої лікарні №8), де за вимогою керівництва вона змушена була додатково працювати в понадурочний час безоплатно та виконувати лабораторні дослідження поза своєю посадовою інструкцією.01 листопада 2023 переведена на повну ставку за вказаним місцем роботи Чорних Запорожців, 26. До 25 грудня 2023 остаточно з`ясувалося, що ніяких додаткових аналізаторів для відновлення роботи за адресою АДРЕСА_1 відповідач не купував.25.12.2023 вона була вимушена повернутися до лабораторії на Іллєнка, 16, в зв`язку з тим, що аналізи дитячого відділення за цією адресою виконувалися не на місці забору матеріалів, а відвозилися до лабораторії на Чорних Запорожців, чим загальна лабораторна діагностика дітей, що лікувалися, зазнала суттєвих обмежень та можливих хибних результатів дослідження. Також вона була матеріально відповідальною особою за приміщення та наявні матеріальні цінності лабораторії і мала знаходитися на своєму робочому місці, а саме в лабораторії за адресою АДРЕСА_1 .25 грудня 2023 адміністрацією відповідача їй було висунуто ультиматум або ж повернутися в лабораторію за адресою на Чорних Запорожців, 26, або ж звільнитися.26 грудня 2023 нею, на виконання своїх посадових обов`язків було подано службову записку про необхідність реактивів для продовження належного функціонування лабораторії, за адресою АДРЕСА_1 , оскільки відділення педіатрії на 40 місць працює, а можливості здійснювати лабораторні діагностичні дослідження без таких реактивів було неможливо. Службова записка була проігнорована, що унеможливлювало належне виконання її посадових обов`язків. 01 січня 2024 Наказом №1 її без її згоди було переведено в лабораторію за адресою на Чорних Запорожців. Після чого нею було подано службову записку з вимогою отримати пояснення щодо її переведення.05 січня 2024 вона подала скаргу до Головного управління Держпраці (Центральне міжрегіональне управління державної служби з питань праці), на яке було отримано відповідь, що згідно вимог ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.09 січня 2024 знову без її згоди було переведено в лабораторію на Чорних Запорожців. Ознайомлення з Наказом відбувалося під психологічним тиском і погрозою звільнення.15 лютого 2024 була спроба невиплати їй заробітної плати, проте з порушенням строків заробітна плата все ж таки була виплачена.Протягом часу з 25 грудня 2024 до 02 липня 2024 вона знаходилася на своєму робочому місці згідно свого робочого графіку, виконувала необхідні дії для підтримки аналізаторів та приміщення в робочому стані, та була готова до виконання свої професійних обов`язків. Ні необхідні реактиви, ні біологічний матеріал їй не було надано. З квітня 2024 року додатково до педіатричного відділення, в будівлі на Іллєнко, 16 запрацювало онкогематологічне відділення, всі лабораторні діагностичні дослідження, необхідні для лікувального процесу, проводилися не в лабораторії за місцем взяття біологічних матеріалів, а в лабораторії за адресою Чорних Запорожців, 26, чим зазнали обмежень в кількості і якості досліджень і можливих хибних результатів.02 травня 2024 вона була попереджена про звільнення внаслідок скорочення.02 липня 2024 вона була звільнена відповідно до Наказу №205-К від 02.07.2024. Протягом всього часу вона зазнавала утисків та морального тиску від керівництва та неодноразово чула в свою адресу ультиматуми та безпідставні вимоги щодо звільнення. Вона була фактично усунена від професійного робочого процесу, не мала змоги спілкуватися з медичною спільнотою лікарні з приводу лабораторної діагностики. Таким чином відчувала себе непотрібною, зайвою в лікувальному процесі і лікарській спільноті. Електронний підпис у неї як лікаря-біохіміка Дитячої клінічної лікарні № 8 в державній медичній системі HELSI було ліквідовано адміністрацією відповідача, новий підпис, пов`язаний з КНП "Нефрології та діалізу" ій надано не було. Всі події пов`язані з соціальними пакетами відповідача їй не повідомлялися. Вона зазнавала повного ігнорування, а саме - профільний медичний огляд та аналізи, щорічний список на календарну відпустку, вітання та подарунки на свята, також грошові премії. Всі зазначені порушення здійснювалися саме з моменту переведення її до Комунального некомерційного підприємства «Київський міський центр нефрології та діалізу виконавчого органу київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)».

16 жовтня 2024 Дніпровським районним судом міста Києва відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу», отримавши копію позовної заяви з додатками та копію ухвали про відкриття провадження у справі, скористався процесуальним правом подачі письмового відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечив в повному обсязі, вказуючи на те, що дійсно 14 вересня 2023 року позивача було переведено на роботу до відповідача в рамках реорганізації шляхом приєднання КНП «ДКЛ №8» до КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу». В подальшому, враховуючи, що в лабораторному кабінеті педіатричного відділення лікувального підрозділу №6 за адресою м. Київ, вул. Ільєнка 16, де працювала позивач взагалі була відсутня робота, так в період з 01 січня 2024 року по 18 березня 2024 року в лабораторному кабінеті педіатричного відділення лікувального підрозділу №6 за адресою м. Київ, вул. Ільєнка 16, не було зроблено жодного дослідження, відповідач неодноразово намагався перевести позивача до лабораторного відділення за адресою м. Київ, вул. Чорних Запорожців, 26, але позивач категорично відмовлялась працювати, дійшло навіть до подання позивачем скарги в Держпрацю, щодо мобінгу за результатами перевірки порушень з боку відповідача не виявлено.Фактично до дня скорочення, позивач перебувала в лабораторному кабінеті педіатричного відділення лікувального підрозділу №6 за адресою м. Київ, вул. Ільєнка 16, не виконуючи роботу. Враховуючи наведені обставини відповідачем при перепрофілюванні педіатричного відділення в неврологічне окрім іншого і було виведено зі структури відповідача лабораторний кабінет педіатричного відділення лікувального підрозділу №6 за адресою м. Київ, вул. Ільєнка 16 та відповідно і виведенно зі штатного розпису посаду: біохіміка лабораторного кабінету педіатричного відділення за адресою м. Київ, вул. Ільєнка 16

Позивачем ОСОБА_1 подано письмову відповідь на відзив відповідача, відповідно до якої позивачем підтримано заявлений нею позов з підстав, що містить зміст позовної заяви та просить відзив відповідача залиши без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 232 Кодексу законів про працю України, безпосередньо в районних міських судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов`язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій.

Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Відповідно до частини першої статті 3 Кодексу законів про працю України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами регулює законодавство про працю.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою (ч. 2 ст. 2 КЗпП України).

За змістом статті 21 Кодексу законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала в КП «Дитяча клінічна лікарня № 8» на посаді біохіміка та виконувала обов`язки завідуючої клініко-діагностичної лабораторії за сумісництвом. 14 вересня 2023 року у зв`язку з рішенням Про реорганізацію КНП «Дитяча клінічна лікарня № 8» було приєднано до КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу» та 14 вересня 2023 позивача переведено на посаду біохіміка з окладом 50%.

02 травня 2024 року за підписом директора КНП «КМЦНД» Е. Красюка вручено Попередження про звільнення від 02 травня 2025 року з посади «Біохіміка» у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників КНП «КМЦНД» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться через два місяці з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку.

Наказом директора КНП «КМЦНД» Е. Красюка від 02 липня 2024 року звільнено ОСОБА_1 з посади біохіміка, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників та змінами в організації виробництва і праці на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Статтею 141 Кодексу законів про працю України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності.

Згідно ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Так, відповідно до частин третьої, четвертої статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Зміни в організації виробництва і праці можуть бути наслідком реорганізації підприємства, оптимізації структури, зміни видів або обсягів діяльності тощо.

Водночас, пунктом 2 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, що набрав чинності 24.03.2022, визначено, що під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» з 05 години 00 хвилин 24.02.2022, що діє по теперішній час, діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

У відповідності до положень частини третьої статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX, що набрав чинності 24.03.2022, на період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Частиною другою статті 3 вказаного Закону № 2136-IX від 15.03.2022 встановлено, що у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.

З аналізу положень частини третьої статті 32 КЗпП України вбачається, що істотними умовами праці є, зокрема: система та розміри оплати праці; пільги та компенсації, передбачені колективним договором, локальними актами або чинним законодавством; режим роботи (дистанційна, надомна робота, гнучкий режим тощо); встановлення або скасування неповного робочого часу (неповного робочого дня чи неповного робочого тижня); зміна робочого часу та часу відпочинку, графіків змінності; суміщення професій; зміну розрядів і найменування посад; зміну посадових обов`язків; зміна строку трудового договору. Цей перелік не є вичерпним. Зазначені зміни можуть застосовуватися як до окремого працівника, відділу, так і до всього підприємства (позиція Верховного Суду у постанові від 22.05.2024 у справі № 754/5228/22).

Статтями 44, 64 Господарського кодексу України визначено, що суб`єктам підприємницької діяльності надано право самостійно визначати порядок залучення та використання матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів (в тому числі і трудових). Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Отже, проведення власником заходів щодо зміни організації виробництва і праці є виключним повноваженням власника, який вправі самостійно визначати найбільш вигідні умови здійснення господарської діяльності, і суд не вправі обговорювати та вирішувати питання про доцільність таких змін в організації виробництва і праці, про що неодноразово наголошувалось Верховним Судом у постановах від 25.09.2024 № 485/1199/21, від 13.03.2019 у справі № 761/8658/16-ц, від 22.04.2019 у справі № 176/3792/14-ц, від 20.03.2019 у справі № 317/4223/16-ц.

У відповідності до частини 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, однією з підстав для припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, серед іншого, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Скорочення штату є зміною в організації. Воно передбачає зміну штатного розпису, яка може включати ліквідацію певних посад або зменшення кількості штатних одиниць по вже існуючим посадам.

При звільненні за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України діють переваги на залишення на роботі, що встановлені ст. 42 Кодексу законів про працю України.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 просить суд поновити її на роботі КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу» з дати звільнення на посаді Біохіміка та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 3 липня 2024 року до дня поновлення на роботі з урахуванням визначеного середнього заробітку, вказуючи на порушення відповідачем процедури звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, керуючись положеннями вищенаведеного діючого трудового законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для поновлення позивача ОСОБА_1 на роботі КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу» на посаді Біохіміка та відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - оскільки встановивши, що у КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу» відбулися зміни в організації виробництва і праці, що потягло за собою скорочення чисельності штату працівників, у тому числі скорочено посаду, займану позивачем, КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу» своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне звільнення, запропоновано наявні вакантні посади, що не спростовано позивачем; за результатами проведеного порівняльного аналізу працівників підстав для переважного права позивача на залишення на роботі не встановлено, суд дійшов висновку про дотримання відповідачем норм трудового законодавства при звільненні позивача із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду, наведеного у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 756/6746/16-ц, якщо на день прийняття судом рішення про поновлення працівника на роботі підприємство повністю не ліквідоване (не закінчена процедура його ліквідації), відповідачем у справі, на якого покладається обов`язок поновлення на роботі, є підприємство, хоч би і почалася або продовжувалася на цей день ліквідація підприємства.

Відповідно до частини другої статті 104 ЦК України та частини другої статті 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Твердження позивача про те, що роботодавець мав офіційно попередити її про звільнення за два місяці з дня вручення повідомлення про зміну істотних умов праці/скорочення штату працівників, безпідставні та суперечать вимогам чинного законодавства, оскільки в силу приписів ч. 2 ст. 3 Закону № 2136-IX від 15.03.2022 у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.

З досліджених доказів вбачається, що КНП «Київський міський центр нефрології та діалізу» у встановлений законом строк повідомив позивача про зміну істотних умов праці, що не спростовано позивачем належними та допустимими доказами.

Згідно з постановою Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 604/999/22 визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці.

Визначення працівників з вищою кваліфікацією і продуктивністю праці є прерогативою виключно роботодавця, який володіє повною інформацією про результативність праці, що характеризує ефективність її витрат у виробництві та сфері послуг.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши зібрані у справі докази у їх сукупності, наведені сторонами доводи та заперечення з приводу предмету позову, суд вважає, що відповідачем не порушено жодних прав, законних інтересів позивача та вимог чинного законодавства України, а тому правові підстави позивача, наведені на обґрунтування позовних вимог, суд вважає безпідставними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, яке регулює трудові відносини, що виникли між сторонами у справі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Київський міський центр нефрології та діалізу» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Первинна профспілкова організація працівників Комунального некомерційного підприємства «Київський міський центр нефрології та діалізу» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до статті 141 ЦК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст. 64 Господарського кодексу України, ст.ст. 36, 40, 42, 492, 141 Кодексу законів про працю України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 6 листопада 1992 року, ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Київський міський центр нефрології та діалізу» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Первинна профспілкова організація працівників Комунального некомерційного підприємства «Київський міський центр нефрології та діалізу» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Комунальне некомерційне підприємство «Київський міський центр нефрології та діалізу» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Код , адреса: м. Київ, вул. Чорних Запорожців, 26.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: