Справа № 144/1208/25
Провадження № 2/144/494/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"16" грудня 2025 р. с-ще Теплик
Теплицький районний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Магдяк Н.І.,
за участю секретаря судових засідань Дудник С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :
В серпні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що в селі Орлівка Гайсинського району Вінницької області проживав її батько ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_3 позивач є спадкоємцем за законом на спадкове майно, а саме земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована території Соболівської (раніше Орлівської сільської ради Теплицького району) Гайсинського району Вінницької області. що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ВН № 136751.
ОСОБА_1 звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 (Спадкова справа № 278/2021), але нотаріус відмовив, оскільки нотаріальна дія не може бути вчинена за відсутності відомостей з Державного земельного кадастру на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2.7877 га, яка знаходиться на території Орлівської сільської ради Гайсинського району (колишнього Теплицького району) Вінницької області, про що видано позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
Відповідач ОСОБА_2 у порядку спадкування за заповітом набув право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 , а одним із підтверджуючих документів, що посвідчували право відповідача на спадкове майно померлого було свідоцтво про право на спадщину від 07.02.2002 року, видане приватним нотаріусом Бабушкіною О.В. за № 29.
Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 14.10.2024 року (справа № 144/1015/23) ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України на підставі п. 2 п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України та ч. 1 ст. 285 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Ухвалою судді від 18.08.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 16.10.2025 витребувано із Гайсинського районного суду Вінницької області кримінальне провадження 144/1015/23.
На виконання ухвали суду від 16.10.2025 Гайсинським районним судом Вінницької області надано копію матеріалів кримінального провадження в електронному вигляді стосовно ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України.
Ухвалою суду від 17.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач у судове засідання не з`явилася, разом з позовною заявою подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі.
Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач у судові засідання неодноразово не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відзив на позовну заяву до суду не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у їх відсутності, що відповідає положенню ч. 3 ст. 211 та ст. ст. 280-282 ЦПК України.
Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та правовідносини, які врегульовані нормами права, що їм відповідають, та дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).
За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом частин 1, 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Орлівка Гайсинського району Вінницької області помер батько позивача ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_2 , виданого повторно 26.04.2016.
Факт зміни прізвища ОСОБА_4 на ОСОБА_5 підтверджується копією рішення суду № 2-846/11 про розірвання шлюбу № 2-846/11.
Позивач є спадкоємцем за законом на спадкове майно померлого, а саме земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована території Соболівської (раніше Орлівської сільської ради Теплицького району) Гайсинського району Вінницької області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ВН № 136751 від 30.03.2005.
ОСОБА_1 звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 (Спадкова справа № 278/2021), однак нотаріус відмовив, оскільки нотаріальна дія не може бути вчинена за відсутності відомостей з Державного земельного кадастру на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2.7877 га, яка знаходиться на території Орлівської сільської ради Гайсинського району (колишнього Теплицького району) Вінницької області, про що видано позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 177/02-14 від 04.07.2025.
Судом встановлено, що в провадженні Гайсинського районного суду Вінницької області перебувало кримінальне провадження, стосовно ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України. Із обвинувального акту стосовно ОСОБА_2 зокрема слідує, що останній набув вказану земельну ділянку в результаті вчинення кримінальних правопорушень шахрайства та підроблення офіційного документа (свідоцтво про право на спадщину), з метою подальшого його використання.
Однак згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, земельну ділянку після смерті ОСОБА_3 успадкував громадянин ОСОБА_2 , свідоцтво про право на спадщину якому було видано приватним нотаріусом Бабушкіною О.В. за № 29 від 07.07. 2002 року. Однак встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто, вказане свідоцтво про право на спадщину було підроблене, та використане в державного реєстратора Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області Сімоника Ярослава Івановича, ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Встановлено, що ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом набув право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 . Одним із підтверджуючих документів, що посвідчували право ОСОБА_2 на спадкове майно померлого, було свідоцтво про право на спадщину від 07.02.2002 року видане приватним нотаріусом Бабушкіною О.В. за № 29.
Згідно змісту вказаного свідоцтва про право на спадщину воно видане на підставі заповіту ОСОБА_3 , 1926 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , посвідченого секретарем виконкому Орлівської сільської ради Теплицького району Вінницької області 12.06.1995 року, реєстровий номер 8.
Однак згідно інформації із Журналу реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Орлівської сільської ради народних депутатів Теплицького району відсутній будь - який запис про вчинення нотаріальних дій 12.06.1995 року.
Зазначене дає підстави стверджувати, що заповіт ОСОБА_3 від 12.06.1995 року за № 8 не складався та нотаріально не посвідчувався, а відтак такого заповіту не існує.
Враховуючи викладене, свідоцтво про право на спадщину від 07 лютого 2002 року, на підставі якого ОСОБА_2 набув право на спірну земельну ділянку, як юридичний документ фактично ніколи не видавалося, містить недостовірні відомості та є фіктивним.
Оскільки ОСОБА_2 набув спірну земельну ділянку у власність на підставі фіктивного документа (свідоцтва про право на спадщину), тому він не мав права розпоряджатись нею.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
У пункті 1 Постанови Пленуму ВС України № 7 від 30.05. 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року.
У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), у разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України у строк та її прийняття не закінчився до 01.01.2004 , спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
Отже, відносини спадкування регулюються ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року. Правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилась після 01.07.2003 року й не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до статей 529-530 ЦК УРСР.
Статтею 549 ЦК УРСР встановлюється строк для прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця.
Статтею 37 Закону України « Про нотаріат» визначено, що в сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють визначені нотаріальні дії, у тому числі, посвідчують заповіти ( крім секретних).
Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР.
Згідно зі ст. 48 ЦК УРСР, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.
Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом, таким чином, згідно наведених норм матеріального закону, в редакції станом на 15.08.2000 року (дату, в яку ніби-то посвідчено заповіт ОСОБА_3 ), заповіт має бути укладений у письмовій формі із зазначенням місця і часу його укладення, має бути підписаний особисто заповідачем і обов`язково нотаріально посвідчений.
Заповіт від 12 червня 1995 року за реєстровим номером 8, що зазначений у свідоцтві про право на спадщину за заповітом, нотаріально не посвідчувався (відомості про це у Спадковому реєстрі відсутні).
Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала право на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Приватним нотаріусом Теплицького районного нотаріального округу Бабушкіною О.В. не заводилась спадкова справа № 22/2002 на майно та майнові права спадкодавця ОСОБА_3 , а згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі заводилася спадкова справа за № 278/2021 14.09.2021 року Теплицькою державною нотаріальною конторою на майно та майнові права ОСОБА_3 .
Окрім того, у свідоцтві про право на спадщину за заповітом вказано, що ОСОБА_3 , 1926 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав.
Як зазначено у ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняли кілька спадкоємців, то свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Водночас відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином.
Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 № 916/780/18 свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак, свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі.
Закон не містить вичерпного переліку підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Основною підставою визначено те, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7).
Оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстроване в реєстрі за № 29 (спадкова справа 22/2002), відповідно до якого спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Світанок» с. Орлівка Теплицького району Вінницької області розміром 2,94 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, належного спадкодавцю згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0247469, виданого Теплицькою районною державною адміністрацією на підставі рішення Теплицької районної державної адміністрації № 92 від 08.04.1997 року, зареєстрованого 30.04.1997 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 371, видане 07.02.2002 приватним нотаріусом Теплицького районного нотаріального округу Бабушкіною О.В. на підставі підробленого заповіту, тобто видане особі, яка не має права на спадкування, а тому воно має бути визнане недійсним.
Встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що і є часом відкриття спадщини, отже, з цього часу почався шестимісячний строк на прийняття спадщини.
Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та п. 2 ч.1 ст. З, ст. 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст. 382 ч.2, ст. 392 ЦК України).
У Державному акті на право власності на земельну ділянку Серії ВН № 136751, зазначено, що власником земельної ділянки є ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.
Згідно вимог ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.
У відповідності до положень ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно вимог ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору по суті, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з метою захисту спадкового права позивача, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення" (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010).
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають понесені судові витрати у вигляді судового збору, що підтверджені документально у розмірі 2 433 (дві тисячі чотириста тридцять три) гривні 20 коп.
Враховуючи викладене та керуючись статтею 41 Конституції України, статтями 2-5, 10-13, 76-82, 247, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, статтями 328, 392, 1216-1220, 1222, 1268, 1269, 1270, 1297 ЦК України, суд, -
Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане 07 лютого 2002 року приватним нотаріусом Теплицького районного нотаріального округу Бабушкіною О.В., яким посвідчено, що спадкоємцем зазначеного в заповіті, посвідченого секретарем виконкому Орлівської сільської ради Теплицького району Вінницької області 12.06.1995 року за реєстровим номером 8, майна ОСОБА_3 , 1926 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 433 (дві тисячі чотириста тридцять три) гривні 20 коп.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне судове рішення буде виготовлено та підписано 19 грудня 2025 року.

Суддя