Справа № 953/4757/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Харків

Суддя Київського районного суду м. Харкова Глос М. Л., заяву Акціонерного товариства Комерційне підприємство «Приватбанк» про забезпечення позову у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні судді Київського районного суду міста Харкова Глос М.Л. перебуває вказана цивільна справа.

19.05.2025 представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_1 , а саме:

?авто марки: ТАТА, модель: LPT 613, рік випуску: 2009, дата реєстрації:07.07.2015, об`єм двигуна : 5675;

?авто марки: RENAULT, модель: MAGNUM, рік випуску: 1999, дата реєстрації: 27.02.2020, об`єм двигуна: 11929;

?авто марки: GROENEWEGEN, модель: DRO 12-27, рік випуску: 1998, дата реєстрації: 23.07:2019, об`єм двигуна: 0;

?авто марки: RENAULT, модель MAGNUM 440, рік випуску:2004, дата реєстрації: 06.09.2019, об`єм двигуна: 11929;

шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити реєстрацію, перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

В обґрунтування зазначає, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 1 423 745.51 грн. Відповідач належним чином зобов`язання не виконує протягом тривалого часу, а найчастіше за порушення зобов`язань перед банком відбувається вчинення відповідачем всіх можливих заходів, спрямованих на позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за рахунок належного боржнику майна. Неприйняття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення судом плзовних вимог.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, мотиви і обґрунтування заяви, суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 ст.149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Відповідно п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд, згідно ч. 2, 3 ст.150 ЦПК України, може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову становить сукупність визначених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому ускладненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що їх невжиття може ускладнити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, за якої може бути ускладнено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Отже, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне застосування таких заходів може привести до порушення прав і законних інтересів учасників процесу або інших осіб.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Крім того, відповідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Практика Європейського суду з прав людини виходить із того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За змістом правового висновку Верховного суду, викладеного у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц, заява про забезпечення позову повинна бути обґрунтованою, а доводи, викладені в ній, свідчити про те, що невжиття відповідних заходів може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне виклнання відповідних дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

У даній справі суд встановив, що у сторін дійсно існує спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

Подавши заяву про забезпечення позову, представник позивача просить вжити заходи для забезпечення первісного позову шляхом накладення арешту на:

?авто марки: ТАТА, модель: LPT 613, рік випуску: 2009, дата реєстрації:07.07.2015, об`єм двигуна : 5675;

?авто марки: RENAULT, модель: MAGNUM, рік випуску: 1999, дата реєстрації: 27.02.2020, об`єм двигуна: 11929;

?авто марки: GROENEWEGEN, модель: DRO 12-27, рік випуску: 1998, дата реєстрації: 23.07:2019, об`єм двигуна: 0;

?авто марки: RENAULT, модель MAGNUM 440, рік випуску:2004, дата реєстрації: 06.09.2019, об`єм двигуна: 11929;

шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити реєстрацію, перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Перевіряючи аргументованість заяви про забезпечення позову, дослідивши надані докази, суд не встановив реальних ризиків того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду у разі задоволеня позовних вимог. Зазначення заявником обставин, що на момент прийняття судом рішення існуватимуть труднощі, є лише припущенням, яке не доведене належними доказами.

Зокрема, надані позивачем докази не підтверджують існування конкретних фактів, які б переконливо свідчили принаймні про намір ОСОБА_1 здійснити відчуження належних їй транспортних засобів, чи давали підстави для висновку, що ймовірність недобросовісної поведінки відповідачки, спрямованої на уникнення виконання договірних зобов`язань перед банком за рахунок належного їй майна, є дійсно високою.

У зв`язку із викладеним, оскільки представник АТ КП "Приватбанк" не довів того, що невжиття зазначених ним заходів забезпчення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання в подальшому рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких банк звернувся до суду, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви.

Згідно з ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника права на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку, встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 149, 153, 258- 261, 353 ЦПК України, суддя

УХВАЛИЛА:

У задоволенні заяви представника позивача - Акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М. Л. Глос