КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 758/15488/24

номер провадження №22-ц/824/15185/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянуву порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 червня 2025 року /суддя Будзан Л.Д./

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до свого сина ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у твердій грошовій сумі щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і довічно.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 20 червня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. /а.с. 142-145/

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянтка посилається на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема, не враховано її непрацездатний стан (пенсіонерка похилого віку, інвалід ІІ групи загального захворювання, має ряд хронічних захворювань, що потребують постійного дорогого лікування та медикаментозної підтримки). Вказувала, що розмір її пенсії (3868,62 грн) є недостатнім для забезпечення належного рівня життя, придбання ліків, оздоровлення, якісного харчування та оплати комунальних послуг. Наголошувала, що відповідач ухиляється від виконання обов`язку надавати матеріальну допомогу матері, хоча має можливість це робити; відповідач не проживає в квартирі за місцем реєстрації з 2016 року, не бере участі в оплаті комунальних послуг та фактично працює неофіційно, що свідчить про наявність у нього доходів. Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, не врахувавши реальну потребу в матеріальній допомозі з урахуванням віку, стану здоров`я та витрат на лікування.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку письмового провадження, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Заперечує проти доводів скарги, посилаючись на те, що розмір пенсії позивачки перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність (2361 грн). Позивачка має додаткові доходи від оренди земельної ділянки, соціальних виплат та інших джерел; у її власності перебуває нерухоме майно (земельна ділянка площею 2,778 га та два житлові будинки), яке може приносити дохід; у позивачки є інша повнолітня працездатна дочка, до якої вимоги про стягнення аліментів не пред`явлено. Вказував, що позивачкою не доведено реальну потребу в матеріальній допомозі.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Позивачка є непрацездатною особою - пенсіонеркою, інвалідом ІІ групи, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 3868,62 грн. Крім того, вона має у власності земельну ділянку площею 2,778 га (кадастровий номер :05:000:0132), а також два житлові будинки в Житомирській області. За період з 2022 по 2024 роки позивачка отримувала додаткові доходи від соціальних виплат, орендної плати, спадщини тощо. Також встановлено, що у позивачки є інша повнолітня дочка - ОСОБА_3 , яка є працездатною.

Постановляючи оскаржене рішення, суд першої інстанції вірно керувався: ст. 202 СК України, відповідно до якої повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги; ст. 75 СК України, яка визначає, що особа потребує матеріальної допомоги, якщо її доходи не забезпечують прожиткового мінімуму; ст. 205 СК України, яка передбачає визначення розміру аліментів з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін; ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», якою встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, у розмірі 2361 грн.

Судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що позивачкою не доведено факт потреби в матеріальній допомозі, оскільки її пенсія перевищує прожитковий мінімум, а також вона має додаткові доходи від використання майна та іншу нерухомість, яка може приносити дохід.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги не спростовують їх з таких підстав.

Сам факт непрацездатності батьків не є безумовною підставою для стягнення аліментів з повнолітніх дітей. Для виникнення такого обов`язку необхідна сукупність двох умов: непрацездатність та потреба в матеріальній допомозі (постанови Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 301/160/17, від 24.04.2019 у справі № 463/2634/16-ц, від 05.09.2019 у справі № 212/1055/18-ц).

Потреба в матеріальній допомозі визначається не лише порівнянням доходу з прожитковим мінімумом, а й з урахуванням реального матеріального становища особи, наявності у неї майна, яке може приносити дохід, інших джерел утримання, а також можливості отримання допомоги від інших дітей (ст. 205 СК України).

У цій справі судом першої інстанції встановлено, що доходи позивачки (пенсія 3868,62 грн і додаткові доходи, соціальні виплати та орендна плата) перевищують прожитковий мінімум. Крім того, вона володіє нерухомим майном (земельна ділянка в оренді та два будинки), що може бути джерелом додаткового доходу.

Водночас, позивачкою не надано жодних належних доказів конкретних витрат на лікування, ліки чи інші необхідні потреби, які б перевищували її доходи та свідчили про реальну потребу в матеріальній допомозі.

Посилання апелянтки на те, що відповідач не проживає в квартирі та не сплачує комунальні послуги, не є підставою для стягнення аліментів, оскільки це не впливає на оцінку її власного матеріального становища і може бути предметом іншого спору.

Також не спростовується висновок про наявність у позивачки іншої повнолітньої працездатної дочки, до якої вимоги не пред`явлено, що є додатковим фактором, який суд враховує відповідно до ст. 205 СК України.

Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Також у Сімейному кодексі України визначено, що дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування (стаття 172 СК).

Згідно зі статтею 202 СК повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до Постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.04.2019 № 463/2634/16-ц непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги беруться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом (Постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2018 № 301/160/17).

Також відповідно до статті 203 СК дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК).

Таким чином, судом першої інстанції у повному обсязі оцінено докази у матеріалах справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 червня 2025 року - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: