ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Головченко Артем Олександрович, на заочне рішення Селідівського міського суду Донецької області від 16 лютого 2022 року, у складі судді Черкова В.Г. по справі № 242/6385/21 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою, пред`явленою до ОСОБА_1 , на предмет стягнення з останнього на її користь моральну шкоду у розмірі 15000 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 грн, обґрунтовуючи це тим, що 29 березня 2021 року на автодорозі Добропілля-Лиман відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , внаслідок чого останній помер. Постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Донецькій області від 30 жовтня 2021 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Матеріалами кримінального провадження встановлено, що смерть потерпілого настала ІНФОРМАЦІЯ_1 та була прямим причинним наслідком ДТП. Згідно висновку судової автотехнічної експертизи в даній дорожньо-транспортній ситуації дія водія ОСОБА_1 не відповідала вимогам п.12.2 Правил дорожнього руху. В результаті ДТП та її наслідків матері загиблого ОСОБА_2 було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 222000 грн. Однак, позивач зазначає, що, враховуючи частку моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок ТДВ СК Альфа-Гарант у розмірі 72 000 грн, решта суми належить до відшкодування відповідачем, як винною у ДТП особою. Позивач вважає, що відповідачеві належить відшкодувати моральну шкоду у розмірі 150 000 грн, однак у добровільному порядку відповідач не виконує такий свій обов`язок, передбачений ст. 23,1166,1187 ЦК України, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Селідівського міського суду Донецької області від 16 лютого 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 150 000 грн моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в доход держави у розмірі 1800 грн (а.с. 50,51).

Рішення суду мотивовано доведеністю позивачем ОСОБА_2 її права на отримання від відповідача, як винної у ДТП особи, в якій загинув її син, моральної шкоди за вирахуванням суми, яку відшкодовує страхова компанія, та доведеністю розміру такої моральної шкоди у 150 000 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 у жовтні 2025 року через свого представника адвоката Головченка А.О. подав апеляційну скаргу (а.с.53-56), посилаючись на те, що його не було належним чином повідомлено про розгляд цієї справи судом першої інстанції, оскільки з 05 жовтня 2020 року він знятий з місця реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , куди суд першої інстанції посилав повістки, встановивши при цьому зазначену обставину. Також не повідомлявся відповідач і за місце його роботи у ТОВ Чайка, що позбавило його подати заперечення. Разом з цим зазначив, що, в силу ст.1187,1172 ЦК України, він є у справі неналежним відповідачем, оскільки перебував на момент ДТП у трудових відносинах з ТОВ Чайка на посаді водія хлібного автомобіля та знаходився у місці ДТП під час виконання трудових обов`язків, що виключає його відповідальність, зокрема, за цим позовом, та є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, адже ТОВ Чайка до участі у справі залучене не було.

ОСОБА_2 своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалась та відзиву на апеляційну скаргу не подавала, але, в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України, відсутність візиву на апеляційну скаргу не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати повністю з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з наступних підстав.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є матір`ю померлого ОСОБА_3 , яка втратила близьку людину, зі смертю якого було зруйновано важливий життєвий зв`язок, відновити попередній стан не можливо. Смерть сина викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя, тому вона має право на пред`явлення позову про відшкодування моральної шкоди до відповідача, як винної у ДТП особи, у розмірі заявлених нею 150 000 грн.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 29 березня 2021 року на автодорозі Добропілля-Лиман відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , внаслідок чого останній помер.

Постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Донецькій області від 30 жовтня 2021 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Зазначено, що в даному кримінальному провадженні не має місця порушення водієм ОСОБА_1 ПДР України, які б перебували у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, та суспільно небезпечними наслідками у вигляді загибелі пішохода ОСОБА_3 , що передбачено ч.2 ст.286 КК України.

Також, в тексті постанови зазначено, що згідно Висновку судової авто-технічної експертизи СЕ-19/105-21/8047-ІТ від 26 жовтня 2021 року, проведеної у Донецькому НДЕКЦ МВС України з технічної точки зору в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 210 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до п.12.2 і п.12.3 ПДР, тобто, повинен був вести транспортний засіб з такою швидкістю, щоб була можливість зупинити автомобіль у межах видимості елементів дороги, але не більше ніж 90 км/год, а з моменту видимості пішохода водій зобов`язаний був застосувати гальмування або маневр безпечного об`їзду пішохода. Дії водія не відповідали вимогам п.12.2 і відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху.

Колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції, з`ясовуючи характер спірних правовідносин, невірно встановив наявність відповідальності відповідача перед позивачем, не дослідив наявності трудових відносин ОСОБА_1 із власником автомобіля, яким в момент ДТП керував ОСОБА_1 та не застосував вимог ст. 1172 ЦК України до спырних правовыдносин. Також не з`ясував коло учасників справи, зокрема, відповідачів, не залучивши роботодавця ОСОБА_1 до участі у справі.

Так, колегією суддів з відповіді ТОВ Чайка від 26 вересня 2025 року на адвокатський запит від 25 вересня 2025 року встановлено, що право власності на транспортний засіб «Mercedes-Benz Sprinter 210 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 29 березня 2021 року було зареєстровано в установленому законом порядку за ТОВ Чайка, яке підтвердило факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 210 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , виконував свої посадові та функційні обов`язки водія ТОВ Чайка при настанні ДТП, яка мала місце 29 березня 2021 року на автодорозі Добропілля-Лиман за участю водія ОСОБА_1 та пішохода ОСОБА_4 . Також зазначено, що ОСОБА_1 працював водієм хлібної машини. Розвозка хліба здійснюється здебільшого у нічний час, тому його знаходження в нічний час, коли відбулось ДТП, на трасі є цілком виправданим, а що робив у тому місці пішохід ОСОБА_3 , є незрозумілим (а.с.60,62).

У відповідності до положень ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Шкода, завдана внаслідок ДТП, з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Таких висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 17 січня 2024 року у справі №554/4401/22.

Колегія суддів приймає доводи скаржника та наголошує, що ОСОБА_1 під час скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ Чайка, з місцем розташування останнього у м. Лиман Донецької області, виконував трудові обов`язки з доставки хлібу хлібною машиною, що передбачає пересування його на транспортному засобу, зокрема, по трасі Добропілля-Лиман, де і відбулось ДТП. З цього встановлюється, що відповідальність, у тому числі і відшкодування моральної шкоди, в порядку ст. 1172 ЦК України, несе у спірних правовідносинах саме роботодавець ОСОБА_1 , тобто, ТОВ Чайка, чого суд першої інстанції не з`ясував, дійшовши помилкового висновку про задоволення позовних вимог, пред`явлених до працівника ТОВ Чайка під час виконання ним своїх трудових обов`язків, що є порушенням норм матеріального права.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Верховний Суд наголошував, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача, як про це зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Також Верховний Суд зауважив, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

Такі висновки закріплені також і у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №705/3876/18.

Колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції не з`ясував коло учасників справи, невірно визначивши характер спірних правовідносин, не залучив співвідповідачем у справі роботодавця ОСОБА_1 - ТОВ Чайка, що є беззаперечною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Разом з цим належить зазначити, що суд першої інстанції, без урахування відповіді на запит суду щодо зняття відповідача з місця реєстрації АДРЕСА_1 , однак направивши на зазначену адресу позовну заяву з додатками та ухвалу про відкриття провадження у цій справі (а.с.38,45), що призвело до неналежного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи судом першої інстанції, враховуючи ще і те, що конверт з позовом та ухвалою повернувся на адресу суду першої інстанції з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою, ухвалив заочне рішення з порушенням норм процесуального права, що є окремою підставою для скасування заочного рішення суду першої інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 4190/9587/18 дійшла висновку про те, що особа, не повідомлена про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 цього Кодексу), - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження у справі і яка відповідно не знала/не могла знати про розгляд справи.

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє є реалізацією однієї із основних засад (принципів) цивільного судочинства відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Про таке зазначила ОП КЦС ВС у своїй постанові від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, враховуючи, що питання, які зазначені в апеляційній скарзі судом першої інстанції вирішені не були.

Колегія суддів наголошує, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів позбавлена можливості залучити до участі у справі належних відповідачів, оскільки немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі. Розгляд справи з неналежним відповідачем або за відсутності всіх належних відповідачів позбавляє суд можливості зробити висновок щодо обґрунтованості або необґрунтованості позовних вимог по суті.

Так, враховуючи що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, у даній справібезпосередньо стосуються майнових прав роботодавця відповідача ОСОБА_1 - ТОВ Чайка, до якого вимоги позивачем пред`явлені не були.

Ввиходячи з того, що позивачем не заявлялось клопотань про заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачами, зокрема, ТОВ Чайка, як роботодавця Горбаньова А.Є., що безпосередньо стосується предмету цього позову, колегія суддів приходить до висновку про ухвалення рішення судом першої інстанції з порушенням норм процесуальних та матеріальних норм, з неправомірним задоволенням позову, який пред`явлений не до тієї особи.

Згідно ст. 16 ЦК України та ст. 13 ЦПК України кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд; суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції, всупереч ст. 10,12,13 ЦПК України, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не роз`яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема про необхідність залучення до участі у справі належного відповідача, допустивши таким чином порушення норм процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм процесуального та матеріального права.

З урахуванням вказаних обставин та вищенаведених норм права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Головченко Артем Олександрович задовольнити.

Заочне рішення Селідівського міського суду Донецької області від 16 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 17 грудня 2025 року.

Повний текст постанови складено 25 грудня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна