справа № 274/7166/25
провадження № 2/0274/2799/25
Рішення

Іменем України

23.12.2025 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: судді Вдовиченко Т.М., за участі секретаря судового засідання - Рудич М.О., розглянувши в м. Бердичеві Житомирської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -

в с т а н о в и в :

Представник ТзОВ «Діджи фінанс» Романенко М.Е. звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за кредитним договором №103821760 від 12.03.2021 року в розмірі 32732,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.03.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №103821760. Договір укладений в електронній формі та підписаний згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг». На виконання умов договору ТОВ «Мілоан» перерахувало відповідачу кошти в сумі 8000,00 грн, проте відповідачем умови договору не виконані, сума кредиту не повернута.

08.07.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № 04Т, відповідно до якого ТОВ «Діджи фінанс» набуло право вимоги до відповідача.

Станом на дату звернення до суду заборгованість ОСОБА_1 за договором №103821760 від 12.03.2021 становить 32732,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7600,00 грн., заборгованість за відсотками - 25132,00 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості, а також понесені судові витрати.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 14.10.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін (а.с.56).

Відповідач копію ухвали про відкриття провадження у справі отримав 18.10.2025.

24.10.2025 від представника відповідача - адвоката Гуменюка О.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовної заяви. Свої заперечення обґрунтовує тим, що наданий позивачем кредитний договір не підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, як передбачено ЗУ "Про електронну комерцію", що свідчить про його неукладеність. Також, в порушення вимог ст.1048 ЦПК України кредитором нараховано відповідачу проценти поза межами строку кредитування. Крім цього, на підтвердження факту переходу права грошової вимоги до відповідача ТзОВ «Діджи фінанс» не надано Акт приймання-передачі реєстру боржників. Вважає, що Витяг з реєстру боржників не можна вважати належним доказом, оскільки він не являється копією частини документа. У зв`язку з безпідставністю вимог позивача, просив стягнути з ТзОВ «Діджи фінанс» 5000 грн витрат, які поніс ОСОБА_1 на правничу допомогу.

30.10.2025 представником позивача подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що чинним законодавством України кредитодавцю надано право отримувати плату за обслуговування кредиту, оскільки таке право прямо передбачено Законом України «Про споживче кредитування». Відповідач мав час на роздуми або перевірку умов перед укладанням кредитного договору, що є свідченням того, що ОСОБА_1 був належним чином проінформований, а умови були прозорими та зрозумілими, включаючи інформацію про процентну ставку, комісії, та інші фінансові аспекти. Однак, відповідач порушив умови договору про споживчий кредит № 103821760 від 12.03.2021, кредит вчасно не повернув, а тому за умовами п. 2.3.1.2. кредитного договору, відбулася автопролонгація, яка не може перевищувати 60 днів. Таким чином, заборгованість позичальника за договором про споживчий кредит № 103821760 від 12.03.2021, нарахована за період користування кредитом(з урахуванням пролонгації) та складає 32732,00 грн, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 7600,00 грн., заборгованість за відсотками - 25132,00 грн., заборгованість за комісією - 0,00 грн. Відповідачем не надано доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язання, у строк визначений договором та які б спростовували суму заборгованості.

Щодо доводів представника відповідача що позивачем не підтверджено переходу права вимоги за кредитним договором №103821760 від 12.03.2021 зазначає, що 08.07.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № 04Т, відповідно до умов якого та згідно з Додатком до договору факторингу №04Т ТОВ «Діджи фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №103821760 від 12.03.2021 в розмірі 32732,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7600,00 грн., заборгованість за відсотками - 25132,00 грн.

Враховуючи, що Додаток до договору факторингу містить у собі інформацію щодо великої кількості боржників, що становить таємницю фінансової послуги (відповідно до ч.1-2 ст.10 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії»), до позовної заяви позивачем було долучено саме витяг з Додатку до договору факторингу, що не суперечить вимогам п. 2 ст. 95 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 12.06.2021 ОСОБА_1 через Особистий кабінет на офіційному сайті ТОВ «Мілоан» подав Анкету-заяву на кредит №103821760 (а.с.10).

12.03.2021 ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит №103821760, за умовами якого позичальнику було надано кредит у розмірі 8000,00 грн, строком на 30 днів з дати його надання, дата повернення кредиту - 11.04.2021 (а.с.22-25).

Сума (загальний розмір) кредиту становить 8000.00 грн.

Кредит надається строком на 30 днів з 12.03.2021 (строк кредитування).

Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 11.04.2021.

Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 2400.00 грн. в грошовому виразі та 365.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору.

Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 10400.00 гривень.

Комісія за надання кредиту: 0.00 грн., яка нараховується за ставкою 0.00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Проценти за користування кредитом: 2400.00 грн., які нараховуються за ставкою 1.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Тип процентної ставки за цим договором: фіксована.

Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п.2.1 договору).

Пунктом 2.3. договору передбачено пролонгацію строку кредитування.

Відповідно до п. 2.3.1.1. кредитного договору, позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства tengo.com.ua і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 договору.

Згідно п. 2.3.1.2. кредитного договору, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 договору.

У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування(пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.

У графіку платежів, який є Додатком №1 до договору про споживчий кредит №103821760 від 12.03.2021 встановлено графік платежів: 11.04.2021 - 10400,00 грн, з яких 8000,00 грн - кредит, 2400,00 грн - проценти (а.с.26).

Додатком № 2 до договору про споживчий кредит №103821760 від 12.03.2021 є Паспорт споживчого кредиту №103821760, який містить інформацію та контакті дані кредитодавця, основні умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту (а.с.26 зворотній бік, 27).

Договір підписано ОСОБА_1 12.03.2021 09:51 одноразовим ідентифікатором R12074 (а.c.29).

ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів ОСОБА_1 виконало у повному обсязі, перерахувавши на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 кошти в розмірі 8000,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням №25938336 від 12.03.2021 (а.с.28).

Наданою АТ КБ «Приватбанк» інформацією, зокрема Випискою за договором №б/н за період 12.03.2021-15.03.2021 підтверджується, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 . Ідентифікаційні дані власника картки: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , серія та номер паспорта НОМЕР_4 , мобільний телефон: НОМЕР_5 . 12.03.2021 на карту № НОМЕР_2 зараховано кошти в розмірі 8000,00 грн. ID платежу НОМЕР_6

ОСОБА_1 не дотримувався умов укладеного договору, а саме після пролонгації строку дії договору (зокрема 13.04.2021 ним сплачено 400,00 грн. тіла кредиту та 400,00 грн комісії за пролонгацію) наявну заборгованість не погасив, тим самим порушив умови договору у частині повернення суми позики та сплати процентів за користування нею, що підтверджується Відомістю про щоденні нарахування та погашення. Розмір заборгованості за кредитним договором становить 32732,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7600,00 грн., заборгованість за відсотками - 25132,00 грн. (а.с.12 - 13).

08.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи фінанс» укладено договір факторингу № 04Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «Діджи фінанс» за плату, а ТОВ «Діджи фінанс» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрі, тим самим ТОВ «Діджи фінанс» набуло прав нового кредитора (а.с.14-21).

Відповідно до витягу з Додатку до договору факторингу № 04Т від 08.07.2021 ТОВ «Діджи фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 на суму 32732,00 грн, з яких: 7600,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 25132,00 грн - заборгованість за відсотками.

Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначеніЗаконом України «Про електронну комерцію».

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 512 ЦК України передбачено можливість зміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 12, ч. ч. 1, 3 ст. 13, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінивши надані сторонами докази, встановивши зміст спірних правовідносин, суд доходить висновку про задоволення позову, із таких підстав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 (справа № 2-1383/2010) зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Підсумовучюи наведене, суд констатує, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів в обумовлений строк за умовами договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим за розрахунком, наданим позивачем, утворилася заборгованість.

Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується копією платіжного доручення № 25938339 від 12.03.2021 та Випискою порахунку, що є первинним документом.

Доказів, які б спростовували зазначені обставини: факт неотримання грошових коштів та розмір заборгованості, відповідач суду не надав.

За вказаних обставин, враховуючи те, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, не повернув отримані грошові кошти та не сплатив проценти за користування ними як первісному кредитору, так і позивачу, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню.

З відповідача на користь ТОВ «Діджи фінанс» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №103821760 від 12.03.2021 в розмірі 32732,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7600,00 грн., заборгованість за відсотками - 25132,00 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Факт отримання правничої допомоги підтверджується договором №42649746 від 05.05.2025, додатковою угодою №103821760 від 29.07.2025 до договору №42649746 від 05.05.2025 про надання правової допомоги, Актом №103821760 від 29.07.2025 про підтвердження факту надання правничої(правової)допомоги адвокатом (а.с. 43 - 46).

Згідно із копією детального опису робіт (наданих послуг), необхідних для надання правничої (правової) допомоги вартість послуг, наданих позивачу, становить 5000 грн. (а.с. 47).

Згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено,що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Враховуючи викладене, проаналізувавши детальний опис наданих адвокатом позивачу послуг, час, витрачений на їх надання, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи складність справи, що така розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, наявність сталої судової практики в такій категорії справ, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в даній справі в сумі 5000 грн.

В задоволенні вимоги представника відповідача адвоката Гуменюка О.В. про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн - суд відмовляє.

Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Керуючись ст. 12-13,76-81,89,133,137,141,247,258,263-265,274-275,279,354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс», , місцезнаходження: м.Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8) заборгованість за кредитним договором № 103821760 від 12.03.2021 року у розмірі 32732,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7600,00 грн., заборгованість за відсотками - 25132,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс», , місцезнаходження: м.Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 23 грудня 2025 року

Суддя: Т.М. Вдовиченко