Справа № 161/7816/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М.
Провадження № 22-ц/802/1381/25 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника ВДВС Бондарука П. В.,

розглянувши в місті Луцьку у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, за апеляційною скаргою Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Скарга мотивована тим, що на все його нерухоме майно Першим відділом ДВС Луцького МУЮ (правонаступником якого є ВДВС у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції) накладено обтяження, а саме: 31.10.2013 р., арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 3181385 (спеціальний розділ), арешт накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 40469236, виданий 31.10.2013р., видавник: Перший відділ ДВС Луцького МУЮ.

Заявник вважає, що станом на дату подання даної скарги у нього відсутні будь які боргові зобов`язання за вказаним виконавчим провадженням перед фізичними та юридичними особами, державою (основна винагорода приватного виконавця та витрати виконавчого провадження сплачені), відповідно і відсутні підстави для існування арешту його нерухомого майна.

У зв`язку з наведеним просив суд зобов`язати посадових осіб Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти (скасувати) арешт із належного йому нерухомого майна, що був накладений 31.10.2013 р., номер запису про обтяження: 3181385 (спеціальний розділ), на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 40469236, видавник: Перший відділ ДВС Луцького МУЮ.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2025 року скаргу задоволено.

Зобов`язано посадових осіб Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти (скасувати) арешт із всього нерухомого майна ОСОБА_2 , а саме: дата державної реєстрації: 31.10.2013 р., вид обтяження: арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 3181385 (спеціальний розділ), арешт накладений на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 40469236, виданий 31.10.2013р., видавник: Перший відділ ДВС Луцького МУЮ.

Не погодившись із даною ухвалою суду, Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неправильне і неповне дослідження доказів та невірне встановлення судом обставин справи, просив її скасувати в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що пред`явлена довідка приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С.С. № 42503 від 02.10.2025 р є неналежним доказом сплати основної винагород приватного виконавця та витрат виконавчого провадження. Вважає, що належним та допустимим доказом на підтвердження сплати основної винагороди є платіжна інструкція. Крім того, вважає, що з пред`явленої довідки приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С.С. неможливо встановити: коли на рахунки приватного виконавця була сплачена основна винагорода, в якій сумі вона була сплачена та коли перерахована на рахунки для зарахування винагороди.

Відзив на апеляційну скаргу не було подано.

В судовому засіданні представник ВДВС Бондарук П. В. доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник боржника Ліпкевич І. В. доводи апеляційної скарги заперечив та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника боржника та представника ВДВС, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду, за наслідками ухвалення якого було накладено арешт на майно ОСОБА_2 , виконане в повному обсязі, про що свідчить постанова приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 29.01.2025 за п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону «Про виконавче провадження», тобто відсутні правові підстави для обтяження і його арешту, тому суд вважав незаконною бездіяльність відділу ДВС стосовно невжиття заходів щодо скасування арешту, накладеного на майно скаржника.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 липня 2013 року у справі № 161/7816/13-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» 1050064,44 грн заборгованості за кредитним договором № 067-СК від 24.02.2006 та 3 441,00 грн судового збору. На виконання цього рішення було видано виконавчий лист та пред`явлено до виконання Першому відділу ДВС Луцького МУЮ, яким було відкрито виконавче провадження № 40469236 та накладено арешт на все майно боржника, а саме внесено запис : 31.10.2013 р., номер запису про обтяження: 3181385 (спеціальний розділ), арешт накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 40469236, виданий 31.10.2013р., видавник: Перший відділ ДВС Луцького МУЮ.

В подальшому вказане виконавче провадження державним виконавцем Першого відділу ДВС Луцького МУЮ було завершене на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність майна у боржника), а виконавчий лист повернутий стягувачу, арешт із майна боржника державним виконавцем не знімався.

З матеріалів справи слідує, що 20 січня 2020 року між ТОВ «Вердикт Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 20/01-20 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором № 067-СК.

24 лютого 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ "Кампсіс Фінанс" було укладено договір № 24-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кампсіс Фінанс» набуло право вимоги за договорами кредиту, в тому числі й за кредитним договором № 067-СК.

24 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» було укладено договір № 24-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги за вказаним кредитним договором.

17 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С. С. на підставі виконавчого листа у справі №161/7816/13-ц було відкрито виконавче провадження № 64851067 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» 1050064,44 грн заборгованості за кредитним договором та 3 441,00 грн судового збору (а.с.86 ).

Цього ж дня приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С. С. винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди та розміру мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с.88, 90).

Також установлено, що 17 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С. С. винесено постанови про арешт грошових коштів та всього рухомого і нерухомого майна боржника ОСОБА_2 (а. с. 92, 94).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2023 року замінено вибулого стягувача - ТОВ «Вердикт Фінанс» на його правонаступника ТОВ «Дебт Форс» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа у справі № 161/7816/13-ц (а.с.95).

28 грудня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С.С. винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, якою замінено стягувача у виконавчому провадженні на його правонаступника ТОВ «Дебт Форс» (а.с.100).

17 грудня 2024 року ТОВ «Дебт Форс» за вих. № 8865321 приватному виконавцю виконавчого округу Волинської області Пирозі С. С. подало заяву, в якій просило закінчити виконавче провадження № 64851067 з примусового виконання виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в користь товариства у зв`язку з повним виконанням рішення суду, на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону «Про виконавче провадження» (а.с.101).

29 січня 2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С. С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 64851067 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із повним погашенням ОСОБА_2 заборгованості за виконавчим листом у справі № 161/7816/13-ц, а також про припинення у зв`язку з цим чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення (а.с. 104).

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подавав 24.04.2025 заяву до ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ про зняття арешту з його майна, накладеного відділом ДВС 31.10.2013 у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду у справі № 161/7816/13ц .

06.05.2025 ВДВС у м. Луцьку відмовив ОСОБА_2 у знятті арешту, покликаючись на відсутність підстав для зняття арешту, оскільки 20.03.2014 року виконавче провадження було завершене на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону «Про виконавче провадження» (у зв`язку з відсутністю майна в боржника).

Як убачається з довідки за № 42503 від 02.10.2025 приватного виконавця Пироги С. С., у нього перебувало виконавче провадження АСВП № 64851067 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області № 161/7816/13-ц від 15.10.2013 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» (правонаступник ТОВ «Дебт Форс») 1050064,44 грн заборгованості за кредитним договором та 3441 грн судового збору. 29.01.2025 вищезазначене виконавче провадження було закінчене на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Також ОСОБА_2 в повному обсязі було сплачено основну винагороду приватного виконавця (а.с.76).

У статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно із частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року у справі №127/1541/14-ц зазначено, що «арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12, від 03 листопада 2021 року у справі №161/14034/20, від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наявність нескасованого арешту майна боржника без чинного виконавчого провадження і вимог з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на володіння майном.

Отже, встановлено, що на момент звернення боржника до ВДВС у м. Луцьку ЛМУ МЮ виконавчі документи про стягнення з нього грошових коштів на виконанні як у цьому відділі, так і в приватного виконавця, відсутні, приватним виконавцем Пирогою С. С. винесено постанову, яка ніким не оскаржена та не скасована, про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним виконанням судового рішення, будь-які фінансові претензії стягувача також відсутні. Наявність арешту належного ОСОБА_2 майна порушує його законні права, як власника нерухомого майна.

Суд першої інстанції на підставі поданих суду доказів встановив відсутність підстав для арешту нерухомого майна ОСОБА_2 , оскільки як правильно з`ясовано судом, скаржником у повному обсязі було виконано рішення суду та сплачено повністю основну винагороду приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пирозі С. С. та витрати виконавчого провадження, що підтверджується копією довідкою № 42503 від 02 жовтня2025 року.

Зокрема, заявник довів факт сплати вказаної заборгованості, а також підтвердив виконання обов`язку зі сплати витрат виконавчого провадження, відкритого на виконання зазначеного рішення суду приватним виконавцем.

Водночас державний виконавець, заперечуючи факт повного або часткового погашення боргу за відповідним кредитним договором, а також витрат виконавчого провадження, не довів суду, в чому полягає порушення прав органу державної виконавчої служби, таким чином не спростував висновки суду першої інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висловлені у справі висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суду.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права. У зв`язку із наведеним апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2025 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді