ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 639/7066/23

провадження № 61-14302св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мітякіна Світлана Зіновіївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова у складі судді Баркової Н. В. від 16 січня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду у складі колегії суддів: Мальованого Ю. М., Пилипчук Н. П., Яцини В. Б., від 02 жовтня 2025 року і ухвалив таку постанову.

Зміст заявлених позовних вимог

1. У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мітякіна С. З., про визнання договору дарування удаваним і переведення прав та обов`язків покупця за удаваним договором дарування.

2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що вона є власницею 1/2 частини у праві спільної часткової власності на об`єкти нерухомого майна: два житлові будинки з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 129,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 . Іншими власниками цього нерухомого майна були ОСОБА_3 - 21/100 часток та ОСОБА_4 - 29/100 часток, які в подальшому були успадкуванні ОСОБА_3 .

3. Виділу в натурі часток в об`єкті нерухомого майна не здійснювалось. Договір про порядок користування спільним майном між сторонами не укладався та судом такий порядок не встановлювався.

4. У серпні 2023 року їй стало відомо, що відповідач ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 29 червня 2023 року відчужив належне йому нерухоме майно ОСОБА_2 .

5. Вважала, що укладення вказаного договору дарування обумовлено наміром сторін правочину на приховання дійсних правовідносин та позбавлення можливості іншого співвласника реалізувати переважне право, передбачене статтею 362 Цивільного кодексу України. Вказувала, що 02 червня 2023 року було розміщено оголошення на сайті DIM.RIA щодо продажу частини будинку вартістю

7 000 доларів США, з умовою: «Продаж тільки по дарчому».

6. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила визнати удаваним договір дарування від 29 червня 2023 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо 50/100 у праві спільної часткової власності на два житлові будинки з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101; посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мітякіною С. З., серія та номер: 477, а також перевести права та обов`язки покупця за вказаним договором дарування з ОСОБА_2 на неї.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

7. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 січня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

8. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою не надано доказів наявності волі сторін оспорюваного договору дарування, спрямованої на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними правочином, в тому числі не доведено наявності ознак укладення відповідачами договору купівлі-продажу, зокрема оплатності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

9. Постановою Харківського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 січня 2025 року - без змін.

10. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, про те, що позивачкою не доведено, що воля ОСОБА_3 та ОСОБА_2 була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин ніж тих, що передбачені договором дарування, та виникнення між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені оспорюваним правочином.

Узагальнені доводи касаційної скарги

11. 11 листопада 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася доВерховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 січня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року, ухвалити нове судове рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі.

12. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду

від 09 жовтня 2024 року у справі № 523/8621/20, від 14 лютого 2022 року у справі № 346/2238/15-ц, від 05 січня 2023 року у справі № 711/7715/20, від 18 вересня 2019 року у справі № 726/859/14 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також вказує, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

13. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що при вирішенні спору суди попередніх інстанцій поклали тягар доказування виключно на позивачку та зазначили, що нею не надано доказів оплатності укладеного договору дарування, передачі коштів або інших майнових благ. Суди фактично звільнили відповідачів від розумного обґрунтування вчиненого правочину, а саме дарування частини об`єкту нерухомості, тим більш, без поділу його в натурі.

14. Заявниця звертає увагу, що сторони договору дарування не перебувають у родинних відносинах, а дарувальником не обґрунтовано мотивів вчинення оспорюваного правочину. Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдарованого й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, всупереч вимогам статті 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

15. Ухвалою Верховного Суду від 24 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 639/7066/23 та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

16. У поданому відзиві на касаційну скаргу представник відповідача

ОСОБА_2 - ОСОБА_5 посилається на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не свідчать про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, фактично зводяться до переоцінки доказів у справі. Оголошення на сайті DIM.RIA, на яке позивачка посилається в обґрунтування своїх доводів, не дає змогу точно ідентифікувати об`єкт, який продається. Вартість об`єкту в оголошенні не співпадає з реальною вартістю подарованого на підставі оскарженого договору дарування об`єкту.

17. У відзиві вказано про понесення ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн, які він просить стягнути з позивачки.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18. На підставі договору дарування, посвідченого 14 листопада 1992 року нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори за № 4-5569 Набойченко В. В. є власницею 1/2 частини домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

19. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16 серпня 2023 року 21/100 частка у вказаному домоволодінні належала ОСОБА_3 , 29/100 часток - ОСОБА_4

20. 21 лютого 2020 року 29/100 частки домоволодіння за адресою:

АДРЕСА_1 , була успадкована ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 .

21. 29 червня 2023 року на підставі договору дарування ОСОБА_3 відчужив ОСОБА_2 50/100 часток у праві спільної часткової власності на два житлових будинки з відповідною часткою надвірних будівель та споруд АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мітякіною С. З. за номером 477.

22. Відповідно до пункту 1 договору на земельній ділянці розташований житловий будинок з прибудовами літ. «А-1», цегла, загальною площею 97,5 кв. м, житловою площею 47,7 кв. м, та житловий будинок з прибудовами літ. «К-1», шлакоблок, загальною площею 31,6 кв. м, житловою площею 11,3 кв. м, і надвірні будівлі: льох літ. «В», сараї літ. «Е, «И», «Л»; літня кухня літ. «З», вбиральня літ. «Н», вигрібна яма № 3; хвіртка № 4,6; огорожа № 5.

23. Відповідно до пункту 5 договору, згідно з довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості, виданою ТБ «УРТБ», дата оцінки 26 червня 2023 року, оціночна вартість цілого об`єкта нерухомості складає 579 624,34 грн, а оціночна вартість 50/100 часток складає 289 812,17 грн, якою сторони і оцінили дар.

24. У пункті 15 договору сторони, зокрема, підтвердили, що при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення, правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним), не приховує інший правочин (не є удаваним).

25. Відповідно до листа від 28 листопада 2023 року за № 202, ТОВ «ІНТЕРНЕТ-РЕКЛАМА РІА», яким адмініструється сайт DIM.RIA, на вказаному сайті було розміщено оголошення ID 26063711 наступного змісту: «Оголошення Id: 26063711 тип нерухомості: частина будинку; тип операції: продаж; вартість: 7 000 доларів США; адреса: АДРЕСА_2 ; загальна площа: 50 кв. м; опис від продавця: «Номер оголошення на сайті компанії: SН-174-741-DR; у продажу частина будинку Лідне, загальна площа 50 кв. м; формат домоволодіння: 2 кімнати, кухня, веранда, підвал, з великою ділянкою в 9 соток понад 45 кв. м; флігель на дві кімнати з верандою, льох, сарай; асфальтний під`їзд до ділянки; забір тільки з одного боку; будинок з червоної цегли, перегородка з сусідами потребує ремонту, як і підлоги в кімнаті та кухні; флігель із шлакоблоку; можливий продаж без нього за зниженою ціною (окремі документи на об`єкти), прописаних немає; електрика підведена, вода близько (не проблема поставити свердловину), газ підведений, зараз не введений в експлуатацію; кадастру немає; продаж тільки по дарчому». Дата створення 02 червня 2023 року, дата оновлення 07 липня 2023 року, дата видалення 10 липня 2023 року. Користувач id 7889358 являється представником агентства нерухомості Valion м. Харків. Оголошення Id: 26063711 було розміщено користувачем на безоплатній основі в рамках правил розміщення на сайті DOM.RIA.com.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

26. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.

27. Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

28. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

29. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

30. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

31. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

32. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

33. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

34. Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

35. У частині першій статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

36. Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

37. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування (стаття 717 ЦК України).

38. Відповідно до частин першої та другої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

39. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема відповідно до частини п`ятої цієї статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

40. Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, чи є дійсна спрямованість волі сторін під час укладення договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

41. Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

42. Верховний Суд неодноразово зазначав, що за удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Удаваний правочин своєю формою прикриває реальний правочин. Подібний висновок Верховний Суд виклав у постановах від 07 лютого 2023 року у справі № 918/86/22, від 28 вересня 2022 року у справі № 906/494/20.

43. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним.

44. Вказані висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16-ц (провадження № 14-498цс18).

45. За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.

46. Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: а) факт укладання правочину, що, на його думку, є удаваним; б) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; в) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

47. Такі висновки щодо застосування норм матеріального права викладено

у постановах Верховного Суду України від 14 листопада 2012 року у справі

№ 6-133цс12, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16, які у подальшому підтримані у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі

№ 742/1913/15-ц (провадження № 61-13992св18), від 21 серпня 2019 року у справі № 303/292/17 (провадження № 61-12404св18), від 30 березня 2020 року у справі № 524/3188/17 (провадження № 61-822св20).

48. Пред`являючи позов про визнання договору дарування удаваним з тих підстав, що насправді сторонами було укладено договір купівлі-продажу, позивачка мала довести, що обидві сторони договору мали на меті досягнення наслідків та встановлення між ними прав і обов`язків, характерних саме для договору купівлі-продажу, зокрема, факт сплати покупцем та отримання продавцем коштів за відчужуване майно.

49. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

50. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

51. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

52. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, мотивовано виходив з того, що укладений договір дарування не суперечить приписам чинного законодавства України, вчинений сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідав їхній внутрішній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків.

53. У пункті 15 договору дарування сторони підтвердили, що при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення, правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним), не приховує інший правочин (не є удаваним).

54. Позивачка посилалася на те, що ОСОБА_3 було оприлюднено на сайті DIM.RIA оголошення про продаж частки у праві власності на нерухоме майно, і це вказувало на намір відчужити частину будинку на підставі договору купівлі-продажу, тобто на оплатній основі.

55. Судами попередніх інстанцій належним чином досліджено оголошення, розміщене на сайті DIM.RIA, яке не містить детальної інформації, яка б надала можливість беззаперечно ідентифікувати об`єкти, зазначені в оголошенні, та визначити їх як об`єкти, які були відчужені на підставі оспореного договору дарування. Також судами було оцінено покази свідка, які не доводять обставин укладення між відповідачами договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна.

56. З урахуванням викладеного, відсутні підстави для висновку, що при укладенні оспорюваного правочину воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені оспорюваним правочином. Позивачкою не доведено, що відповідачі діяли з метою приховати договір купівлі-продажу. Позивачкою не було надано доказів на підтвердження того, що під час відчуження нерухомого майна мала місце передача (сплата) грошових коштів, тобто правочин мав відплатний характер.

57. У цій справі, за результатами оцінки доказів, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційнийсуд, не встановив спрямованості сторін договору дарування на встановлення цивільно-правових відносин та настання прав і обов`язків, характерних для договору купівлі-продажу, а тому немає передбачених статтею 235 ЦК України підстав для визнання оспорюваного правочину удаваним.

58. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів касаційної скарги по суті спору та їх відображення в оскаржених рішенні суду першої інстанції та постанові апеляційного суду (з урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження), питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, судами сторонам спору надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій.

59. Колегія суддів, надаючи оцінку судовим рішенням на предмет їх законності у межах доводів касаційної скарги, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції. За встановлених у цій справі обставин суди правильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

60. Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.

61. Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, враховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі

№ 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21)).

62. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

63. З урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів попередніх інстанцій.

Щодо розподілу судових витрат на правову допомогу

64. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

65. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

66. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку з реалізацією права на судовий захист у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору й стримування від подання безпідставних позовів (скарг).

67. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

68. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

69. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

70. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

71. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

72. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

73. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

74. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

75. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

76. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

77. У відзиві на касаційну скаргу представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 порушено клопотання про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у суді касаційної інстанції у розмірі 15 000 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції надано: ордер на надання правової (правничої) допомоги № 1356636

від 12 грудня 2025 року; договір про надання правової допомоги № 01/12-25

від 01 грудня 2025 року (у якому сторони визначили гонорар за надання правої допомоги у розмірі 15 000 грн); акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 12 грудня 2025 року, загальною вартістю 15 000 грн; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на виконання умов договору про надання правової допомоги від 12 грудня 2025 року у загальному розмірі 15 000 грн.

78. Враховуючи складність справи, суть спору (визнання договору дарування удаваним), результат розгляду справи, підстави відмови у задоволенні позовних вимог, характер і реальність наданих послуг, участь представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 у розгляді справи в судах попередніх інстанцій, розгляд справи на стадії касаційного перегляду без участі сторін, витрачений час на складання відзиву на касаційну скаргу, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів дійшла висновку, що співмірним, розумним та необхідним у межах перегляду цієї справи в суді касаційної інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, які підлягають стягненню з позивачки на користь ОСОБА_2 .

79. З огляду на наведене, порушене клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про вирішення питання щодо судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 141, 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 січня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року залишити без змін.

3. Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович