Справа № 362/7717/24
Головуючий у суді першої інстанції: Либідь-Гавенко Г.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу адвоката Сікорської Ірини Станіславівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2025 року, ухвалене в м. Васильків, о 09:09 хв., у складі судді Либідь-Гавенко Г.М., повний текст якого складено 31 березня 2025 року, у цивільній справі № 362/7717/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», яке змінило своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», яке змінило своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначило, що 20 березня 2021 року в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» ОСОБА_1 було подано заявку на отримання кредиту №100689900. ТОВ «Мілоан» направлено відповідачці СМС повідомленням одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідачка підтвердила прийняття умов договору про споживчий кредит № 100689900, який також знаходиться у власному кабінеті відповідачки на офіційному веб-сайті товариства. Відповідно до умов кредитного договору, до укладення договору відповідачка отримала проект цього кредитного договору разом з додатками в електронному вигляді в особистому кабінеті, ознайомилася з усіма його умовами та правилами, що розміщені на веб-сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору. На виконання умов договору ТОВ «Мілоан» на підставі платіжного доручення на картковий рахунок ОСОБА_1 було перераховано кошти в розмірі 10 000,00 грн. Проте, ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором не виконала. На підставі договору про відступлення прав вимоги № 04Т від 08 липня 2021 року ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором ТОВ «Діджи Фінанс». 24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Солвентіс» було укладено договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Солвентіс», набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №100689900 від 20 березня 2021 року в розмірі 40 915,00 грн., в тому числі 9 500,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 31 415,00 грн. - заборгованість за відсотками. З урахуванням викладеного, ТОВ «ФК «Солвентіс» просило стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2025 року позов ТОВ «ФК «Солвентіс» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Солвентіс» заборгованість за кредитним договором №100689900 від 20.03.2021 року в розмірі 40 915,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Солвентіс» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Солвентіс» витрати на правничу допомогу в сумі 2 000,00 грн.

У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, адвокат Сікорська І.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно встановлено обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що позивачем не доведено наявності у нього права вимоги до відповідачки, оскільки, долучені до позовної заяви докази не підтверджують факту переходу права вимоги за кредитним договором №100689900 від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ФК «Солвентіс», а також не доведено розмір заборгованості, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову. Відтак, ТОВ «ФК «Солвентіс» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 20 березня 2021 року між нею та ТОВ «Мілоан». Також зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки тому факту, що в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, які б підтверджували факт видачі кредитних коштів. При цьому наявна в матеріалах справи платіжна інструкція не містить відмітки про її проведення банком та номера рахунку отримувача. З наданого позивачем розрахунку заборгованості, який містить лише загальну вартість несплаченого кредиту та відсотків, також неможливо встановити отримання відповідачкою кредитних коштів, дійсний розмір заборгованості за кредитним договором та період за який така заборгованість була нарахована. Вказані у розрахунку суми заборгованості є відображенням виключно односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не застосував положення ст. 1048 ЦК України внаслідок чого стягнув проценти у завищеному розмірі, поза строком кредитування. Також вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, стягнутий з відповідачки, є неспівмірним зі складністю справи, часом витраченим на виконання робіт, обсягом виконаних робіт та ціною позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 березня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 100689900, п. 6. якого встановлено порядок укладення договору, відповідно до якого кредитний договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, створеному в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства на доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальнику шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор(отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт товариства, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Приймаючи пропозицію товариства про укладення цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. правилами, паспортом споживчого кредиту та графіком платежів), договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на сайті товариства та є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 1.1.-1.4. договору про споживчий кредит передбачено, що кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) в розмірі 10 000,00 грн. на строк 30 днів, з 20 березня 2021 року по 19 квітня 2021 року.

Пунктом 1.5. договору про споживчий кредит визначено загальні витрати позичальника за кредитом, які включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту складають 3 000,00 грн. в грошовому виразі та 365 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 13 000,00 грн. Проценти за користування кредитом: 3 000,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Пунктом 1.6. договору встановлена стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Пунктом 2.1. договору про споживчий кредит визначено, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (т.1, а.с. 40-48).

08 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги №04Т, відповідно до якого кредитор ТОВ «Мілоан» передало (відступило) новому кредитору ТОВ «Діджи Фінанс» за плату, а новий кредитор ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними в реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості) (т.1, а.с. 25-33).

Відповідно до витягу з додатку до договору відступлення прав вимоги № 04Т від 08 липня 2021 року, ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до ОСОБА_1 за договором №100689900 від 20 березня 2021 року, сума заборгованості за яким становить 40 915,00 грн., з яких: 9 500,00 грн. - сума заборгованості за тілом, 31 415,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (т.1, а.с. 96).

24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Солвентіс», до зміни найменування - ТОВ «ФК «Пінг-Понг», було укладено договір факторингу № 1/15, відповідно до якого ТОВ «ФК «Солвентіс» (фактор) зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження клієнта ТОВ «Діджи Фінанс» за плату, а клієнт зобов`язався відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги (т.1, а.с. 51-55).

Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу № 1/15 від 24 січня 2022 року ТОВ «Діджи Фінанс» відступило ТОВ «ФК «Солвентіс» права вимоги до ОСОБА_1 за договором №100689900 від 20 березня 2021 року, сума заборгованості за яким становить 40 915,00 грн., з яких: 9 500,00 грн. - сума заборгованості за тілом, 31 415,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (т.1, а.с. 97).

02 вересня 2024 року ТОВ «ФК «Солвентіс» повідомило ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги за вказаним кредитним договором (т.1, а.с. 62-63).

Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення ОСОБА_1 , сформованих ТОВ «Мілоан» по кредитному договору №100689900 від 20 березня 2021 року, станом на 08 липня 2021 року заборгованість за договором складає 40 915,00 грн., яка включає в себе: 9 500,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту та 31 415,00 грн. - заборгованість за процентами (т.1, а.с. 16-18).

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Солвентіс» та стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Солвентіс» заборгованість за кредитним договором №100689900 від 20.03.2021 року в розмірі 40 915,00 грн.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як було передбачено п. 2.1. договору про споживчий кредит № 100689900 від 20 березня 2021 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

На підтвердження виконання ТОВ «Мілоан» своїх зобов`язань щодо надання кредиту на підставі договору про споживчий кредит № 100689900 від 20 березня 2021 року, позивач ТОВ «ФК «Солвентіс» надало копію платіжного доручення № 26117172 від 20 березня 2021 року про перерахування коштів в сумі 10 000,00 грн, отримувач: ОСОБА_2 , кредит. рах. № 516875х33 , а також відомості про щоденні нарахування та погашення за договором №100689900 від 20 березня 2021 року, сформовані ТОВ «Мілоан» (т. 1, а.с. 16-18, 61).

Разом з тим, копії вказаних документів не можуть вважатися належним доказом надання відповідачці кредиту на підставі договору № 100689900 від 20 березня 2021 року.

Платіжне доручення № 26117172 від 20 березня 2021 року було сформоване та підписане посадовою особою з прикладенням печатки самого ТОВ «Мілоан». Воно не відповідає за формою та змістом вимогам, установленим постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» у відповідній редакції.

Надана ТОВ «ФК «Солвентіс» копія платіжного доручення не містить відмітки банку або іншої уповноваженої установи про проведення платежу.

В матеріалах справи відсутні докази, що рахунок, на який згідно вказаного платіжного доручення здійснювалося перерахування коштів - № 516875х33, належить саме ОСОБА_1 .

Так само і відомості про щоденні нарахування та погашення за договором №100689900 від 20 березня 2021 року, що по суті є розрахунком заборгованості, були сформовані самим ТОВ «Мілоан», а тому, вони не можуть вважатися належним доказом виконання ТОВ «Мілоан» своїх зобов`язань за договором щодо надання відповідачці кредиту.

ТОВ «ФК «Солвентіс» не надало суду жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження переказу коштів на рахунок відповідачки ОСОБА_1 на підставі договору № 100689900 від 20 березня 2021 року, а також документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність відповідних рахунків відповідачці.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 100689900 від 20 березня 2021 року.

Таким чином, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «ФК «Солвентіс».

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ТОВ «ФК «Солвентіс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1 816,80 грн. судового бору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Також, як вбачається з апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 просила стягнути з ТОВ «ФК «Солвентіс» понесені відповідачкою витрати на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, правничу допомогу ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції надавала адвокат Сікорська І.С. На підтвердження витрат на правничу допомогу адвокат Сікорська І.С. надала копії договору про надання правової допомоги від 19 травня 2025 року, додатку № 1 до вказаного договору від 19 травня 2025 року, акту приймання-передачі від 26 травня 2025 року до договору про надання правової допомоги від 19 травня 2025 року, відповідно до змісту яких вартість витрат на правничу допомогу склала 7 500,00 грн., та квитанцію № від 19 травня 2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 перерахувала ФОП ОСОБА_3 7 500,00 грн. за надання юридичних послуг (т.2, а.с. 8-10).

Відтак, надання правничої допомоги ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтверджується матеріалами справи, з яких можна встановити обсяг виконаних адвокатом робіт та наданих ним послуг, а також встановити їх вартість.

ТОВ «ФК «Солвентіс» не скористалося правом на подання клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу та не довело того, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт з ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Відтак, колегія суддів вважає, що вимоги сторони відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу є законними і обґрунтованими, при цьому, в колегії суддів відсутні підстави вважати, що заявлений представником відповідача розмір витрат на правничу допомогу - 7 500,00 грн. є неспівмірним із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

Враховуючи викладене, з ТОВ «ФК «Солвентіс» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в апеляційному суді в розмір 7 500,00 грн.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Сікорської Ірини Станіславівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», яке змінило своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» на користь ОСОБА_1 1816,80 грн. судового бору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 7 500,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді