Справа № 737/900/25
Провадження № 2/737/411/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 грудня 2025 року с-ще Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області

суддяЛібстер А. С.
секретар судового засіданняСкляр А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу№ 737/900/25
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»
доОСОБА_1
про стягнення заборгованості за кредитним договором
учасники справи та представники:
представник позивачане з`явився
відповідачне з`явився

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №16.01.2025-100000291 від 16.01.2025 у розмірі 8300 грн та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою судді Куликівського районного суду Чернігівської області від 11.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи позивач повідомлений належним чином, у позові просить розгляд справи проводити без участі представника ТОВ «Споживчий центр».

Відповідач 01.12.2025 та 24.12.2025 у судові засідання не з`явився, за місцем реєстрації судові виклики і повідомлення не отримує, про що свідчать повернуті суду без вручення рекомендовані поштові відправлення. Оголошення про виклик відповідача до суду розміщено на офіційному веб-порталі судової влади України у розділі «Оголошення про виклик особи в суд та повідомлення про судове рішення».

На підставі ст. 280, 281 ЦПК України судом вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Так, 16.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферта) №16.01.2025-100000291 від 16.01.2025, шляхом підписання електронним підписом заявки на отримання кредиту та пропозиції про укладення кредитного договору (оферти). Згідно до умов кредитного договору, позичальнику надано кредит у розмірі 3000 грн строком на 140 днів з дати його надання. Дата надання/видачі кредиту 16.01.2025. Дата повернення (виплати) кредиту 04.06.2025. Процентна ставка фіксована незмінна у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 20% від суми кредиту та дорівнює 600 грн., неустойка - 30 грн. нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. 16.01.2025 за допомогою одноразового ідентифікатора Е242, ОСОБА_1 підписав кредитний договір та підтвердив, що він ознайомився з вимогами ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», паспортом споживчого кредиту, графіком платежів з переліком складових загальної вартості кредиту для споживача та реальною річною процентною ставкою (а.с. 16-22).

ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надало ТОВ «Споживчий центр» інформацію про успішний переказ коштів на платіжну картку клієнта 04.10.2024 на суму 4500 грн, номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 625533929, призначення платежу: видача за договором кредиту № 16.01.2025-100000291 (а.с.12).

Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № №16.01.2025-100000291 заборгованість ОСОБА_1 становить 8300 грн, а саме: 3000 грн основного боргу, 3446, 83 грн проценти, 353,17 грн комісія за надання, 1500 грн неустойка, які нараховані за період з 16.01.2025 року по 04.06.2025 (а.с.13).

Таким чином, з урахуванням часткової сплати відповідачем боргу за кредитним договором (09.07.2025 у розмірі 1000 грн.), ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі. Доказів належного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором матеріали справи не містять.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

В силу статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачка не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму отриманих грошових коштів не повернула, що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по основному боргу у розмірі 3000 грн та заборгованості за процентами у розмірі 3446,83 грн, що становить 6446,83 грн.

Щодо стягнення комісії за кредитним договором в сумі 353,17 грн суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. ч. 1ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Отже, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Разом із тим, ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід. Таким чином, умови договору №16.01.2025-100000291 про нарахування позивачем комісії пов`язаної з наданням кредиту є нікчемними, а відтак, у задоволенні вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки комісії в розмірі 353,17 грн слід відмовити.

Щодо стягнення заборгованості за неустойкою в розмірі 1500 грн, суд зазначає наступне.

З 24 лютого 2022 року, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено режим воєнного стану. 15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України до повнено новими пунктом 18 відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення неустойки з відповідача у розмірі 1500 грн.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню.

Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати, які відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Так, відповідно до платіжної інструкції СЦ00048127 від 21.10.2025 при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн, однак враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги частково, то витрати позивача зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 1 881,54 грн (6446,83х2422,40/8300).

Керуючись ст.ст. 525-527, 530, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 279, 280-289, 354, 355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місцезнаходження: вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, 01032, ) заборгованість за Кредитним договором № 08.12.2024-100000150 від 08.12.2024 у розмірі 6446,83 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місцезнаходження: вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, 01032, ) 1 881,54 грн судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя А. С. Лібстер