П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2025 року м. Миколаїв

справа №483/850/25

провадження №22-ц/812/2054/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Чистою В. В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Шевиріної Т. Д. у приміщенні суду у м. Очаків Миколаївської області, за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» про розірвання договору оренди землі, зобов`язання повернути земельну ділянку та стягнення заборгованості зі сплати орендної плати,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В червні 2025 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним вище позовом, який обґрунтовував наступним.

Позивач зазначав, що він є власником земельної ділянки площею 1,595 га з кадастровим номером :02:000:0225 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області.

01 серпня 2018 року між ним та ТОВ «Очаківський райагрохім» був укладений договір оренди вказаної вище земельної ділянки.

Разом з тим, з 2020 року ТОВ «Очаківський райагрохім» належним чином не виконує умови, передбачені пунктами 8, 9, 10 зазначеного договору оренди, а саме, починаючи з 2020 року по теперішній час орендну плату не сплачує. Позивач, звернувшись до відповідача з вимогою про розірвання договору оренди землі від 01 серпня 2018 року та повернення земельної ділянки, отримав письмову відмову від відповідача.

Станом на день подачі позову заборгованість з орендної плати разом із пенею становить 18 517,96 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив розірвати договір оренди земельної ділянки від 01 серпня 2018 року, зобов`язати ТОВ «Очаківський райагрохім» повернути спірну земельну ділянку, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати за період з 2020 року по 2025 рік у загальному розмірі 18 517,96 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір.

Позиція відповідача у суді першої інстанції

ТОВ «Очаківський райагрохім» проти задоволення позову заперечувало, зазначаючи, що строк орендної плати за 2025 рік ще не настав. Також просило застосувати строк позовної давності.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу зазначало, що спір у цій справі є незначної складності, законодавство у цій категорії справ є сталим і судова практика має ознаки єдності.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 вересня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Розірвано договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,595 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, з кадастровим номером :01:000:0225, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім».

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» на користь ОСОБА_2 заборгованість з орендної плати за період з 2020 по 2024 роки у розмірі 17 311,30 грн, з яких орендна плата 8484,30 грн, пеня 8827 грн, а також 5069,06 грн в рахунок відшкодування судових витрат, з яких судовий збір у сумі 2264,55 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2804,30 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем допущено систематичну (два і більше випадки) несплату орендної плати, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог про розірвання спірного договору. Щодо повернення земельної ділянки, то ця вимога є похідною від вимоги про розірвання договору оренди землі, а тому є передчасною.

Задовольняючи вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати за період з 2020 2024 рр., суд виходив з доведеності їх позивачем. Разом із тим, вважав, що вимога про стягнення орендної плати за 2025 рік задоволенню не підлягає, оскільки строк її виплати ще не настав.

Стосовно стягнення пені суд зазначив, що її розмір за вказаний позивачем період становив 22 880,49 грн, однак, в межах позовних вимог стягненню підлягає 8827 грн пені.

Судом також зазначено, що строк позовної давності позивачем не пропущено.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн, то суд вважав, що з урахуванням складності справи, переліку наданих послуг, часу, необхідного для складання позовної заяви у справі, на його думку доведеним є розмір 3000 грн. Оскільки позов було задоволено частково, то ці витрати підлягають задоволенню у сумі 2804,30 грн, а судовий збір у сумі 2264,55 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із рішенням суду, ТОВ «Очаківський райагрохім» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначав, що у цій справі відсутнє порушення прав орендодавця щодо отримання орендної плати у зв`язку з відмовою останнього від її отримання.

Крім того, відповідач вказував, що ухвалою Господарського суду Одеської області у справі №916/3160/20 від 23 грудня 2020 року було відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Очаківський райагрохім» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, зупинене виконання боржником грошових зобов`язань, строк виконання яких настав до введення мораторію, припинено вжиття заходів спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань. Внаслідок цих обставин в період дії мораторію у господарській справі відповідач був позбавлений можливості виплачувати позивачу орендну плату. Після припинення дії мораторію (16 серпня 2024 року) відносно ТОВ «Очаківський райагрохім», на примусовому виконанні у виконавчій службі та приватного виконавця перебувають виконавчі провадження про стягнення коштів, рахунки та майно знаходяться під арештом. Тому у відповідача відсутня вина у виникненні заборгованості за 2020-2024 роки.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 1,595 га з кадастровим номером :02:000:0225 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області.

01 серпня 2018 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Очаківський райагрохім» був укладений договір оренди вказаної вище земельної ділянки строком на 7 років (пункт 7).

У пункті 5 договору оренди вказано, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахування коефіцієнту індексації на момент укладання договору становила 41 386,95 грн.

Згідно з пунктом 8 цього договору річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється в розмірі 4,1 відсотків від її нормативної грошової оцінки, виходячи з чого розмір орендної плати за рік за цим договором на момент його укладання становить 1696,86 грн.

Пунктами 9, 10, 13 договору передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації грошової оцінки землі та індексів інфляції внаслідок прояву інфляційних процесів грошової одиниці відповідно до чинного законодавства. Орендна плата вноситься один раз на рік, але не пізніше 31 грудня кожного року. У разі невнесення орендарем орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,3 % несплаченої суми за кожний день прострочення.

За змістом відомостей з Державного реєстру платників податків про суми виплачених доходів позивачу за період з січня 2018 року по березень 2025 року ОСОБА_2 не отримував дохід від відповідача у вигляді орендної плати. Товариство у 4 кварталі 2020 та 2021 років нараховувало орендну плату у розмірі 5461,30 грн, але її фактично не виплачувало. За 2022-2024 роки орендна плата не нараховувалася і не виплачувалася.

Після звернення позивача до суду 25 червня 2025 року ТОВ «Очаківський Райагрохім» засобами поштового зв`язку відправило позивачу повідомлення, за змістом якого ОСОБА_2 пропонувалося звернутися до товариства для отримання орендної плати (період виплати не вказаний). Дані про отримання ОСОБА_2 повідомлення відсутні.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частинами першою, другою статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією із істотних умов договору оренди.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

За положеннями частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Стаття 651 ЦК України передбачає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2024 року у справі №918/391/23 виснувала, що «правила про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України (систематична несплата орендної плати), та приписи частини другої статті 651 ЦК України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать, а навпаки доповнюють одні одних.

Підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є систематична, тобто неодноразова (два та більше випадки) повна несплата орендної плати у строки, визначені договором. Ця спеціальна норма у такому випадку є самостійною та достатньою і звертатися до загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби.

У разі якщо має місце сплата орендної плати у меншому розмірі, аніж визначено умовами договору оренди землі, тобто коли орендар допустив недоплату орендної плати й таке порушення умов договору є істотним, тоді застосуванню підлягає не спеціальна норма пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, а загальне правило частини другої статті 651 ЦК України.

Тобто якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, то договір має бути розірваний на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

У випадку неістотної недоплати орендної плати (чи встановлення неістотності такого порушення судом) ефективним та пропорційним буде такий спосіб захисту, як стягнення заборгованості з орендної плати.

Погашення орендарем заборгованості з орендної плати не має правового значення для вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди як на підставі частини другої статті 651 ЦК України (у разі часткової несплати (недоплати) орендної плати та істотності такого порушення), так і на підставі пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України (у разі систематичної (два та більше випадки) повної несплати орендної плати)».

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів належними доказами факт несплати йому відповідачем орендної плати за 2020-2024 рр. За такого у нього є право на стягнення з відповідача орендної плати за ці роки та розірвання договору оренди землі через систематичну несплату орендної плати.

Стосовно стягнення пені суд зазначив, що її розмір за вказаний позивачем період становив 22 880,49 грн, однак, в межах позовних вимог стягненню підлягає 8827 грн пені.

Щодо позовної давності судом зазначено, що вона позивачем не пропущена.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Досліджені докази свідчать, що відповідач систематично (протягом 2020-2024 років) не виплачував позивачу орендну плату, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наявні підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення з відповідача на користь позивача орендної плати та пені в межах заявлених позовних вимог.

Що стосується посилань відповідача на відсутність його вини у невиплаті орендної плати за наявністю мораторію на здійснення платежів, який було встановлено у господарській справі про банкрутство та накладенні арештів на рахунки у межах виконавчих проваджень, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Так, у відповідності до змісту пункту 3 ухвали Господарського суду Одеської області від 23 грудня 2020 року, постановленої у господарській справі №916/3160/20 про банкрутство, відкритої за зверненням кредитора «ВИН АГРО» до боржника ТОВ «Очаківський райагрохім», судом введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію). При цьому тим же пунктом ухвали визначено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Зміст ухвали господарського суду про введення мораторію відповідає положенням абзацу 1 частини 5 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства та визначає, що мораторій не розповсюджується на вимоги поточних кредиторів, яким є позивач, сплата орендної плати на користь якого визначається щорічними поточними платежами.

Тому доводи відповідача щодо неможливості здійснення виплат орендної плати ОСОБА_2 внаслідок введеного мораторію відповідно до ухвали господарського суду або накладення арешту на кошти виконавчою службою, не заслуговують на увагу, зокрема, з урахуванням не виплачених сум орендної плати після скасування дії мораторію.

Щодо доводів відповідача про незастосування судом позовної давності

За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

При цьому суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє в позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Пункт 12 Розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України передбачає, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Пункт 19 Розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України, в редакції Закону України №2120-ІХ від 15.03.2022, який набрав чинності 17.03.2022, визначав, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Пункт 19 Розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України, в редакції Закону України №3450-ІХ від 08.11.2023, який набрав чинності 30.01.2024, регламентує, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Пункт 19 розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України був виключений на підставі Закону №4434-IX від 14.05.2025, який набрав чинності 04.09.2025.

У постанові від 06 грудня 2023 року у справі №212/10834/21 Верховний Суд вказав, що «постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Враховуючи, що пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України перебіг строку позовної давності продовжено на строк дії карантину, внесені до прикінцевих та перехідних положень ЦК України зміни набули чинності з 02 квітня 2020 року, відповідно не є пропущеним строк позовної давності щодо платежів, строк сплати яких станом на 02 квітня 2017 року не завершився.

За такого суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не було пропущено строк позовної давності.

Що стосується посилань відповідача на те, що у 2021 році він пропонував позивачу отримати орендну плату, але він відмовився, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням №66 від 11.03.2021, то суд апеляційної інстанції позбавлений можливості дати цьому оцінку, бо вказаний доказ у справі відсутній.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні або скасуванню не підлягає, бо є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» залишити без задоволення, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 вересня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 25 грудня 2025 року.