ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9162/25 Справа № 189/1719/24 Суддя у 1-й інстанції - Лукінова К. С. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Свистунової О.В.,

суддів: Пищиди М.М., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Піменової М.В.,

розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2025 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Великомихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Оріхівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , про усиновлення дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Покровського районного суду Дніпропетровської області із заявою про усиновлення дитини.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином його дружини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відомості про батька дитини записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. З 2012 року сторони проживали в цивільному шлюбі. 15 березня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, хоча з 2012 року проживають в селі Соснівка Великомихайлівської територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області, по АДРЕСА_1 однією сім?єю та спільно займаються вихованням і утриманням дітей, в тому числі і спільних: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_1 сумлінно ставиться до виконання батьківських обов?язків, піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, в тому числі, і ОСОБА_6 , турбується про його здоров?я, виявляє інтерес до внутрішнього світу дитини, забезпечує харчуванням та медичним доглядом. У будинку створено належні умови для проживання та розвитку малолітніх дітей. Між заявником та дитиною - доброзичливі стосунки. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважає ОСОБА_1 батьком, та бажає носити його прізвище. Дружина заявника не проти усиновлення її сина, який і так вважає його своїм батьком. На підтвердження задовільного стану здоров?я заявником висновок про стан здоров?я від 18.06.2024 року. Разом з тим, до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, що підтверджується Довідкою МВС України від 16.06.2024 року. При реєстрації народження відомості про батька дитини зазначено відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 11.06.2024 року. Мати дитини не заперечує проти усиновлення, що підтверджується заявою від 06.06.2024 року, посвідченою приватним нотаріусом за № 1863. Родина проживає в будинку, що належить заявникові на праві приватної власності. Для виховання та розвитку дитини створені належні умови. Між заявником та ОСОБА_3 склалися теплі сімейні відносини, а тому зазначав, що усиновлення, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідатиме найкращим інтересам.

29.11.2024 року представником заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 було подано заяву про уточнення заявлених вимог, в якій просив усиновити заявником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов?язати Оріхівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести до актового запису № 02 від 07.02.2011 року, складеного Добропільською сільською радою Гуляйпільського району Запорізької області на: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні зміни: вказати батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянина України. Змінити прізвище дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », змінити по батькові дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 ».

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2025 року у задоволенні заяви - відмовлено.

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його заяву у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Учасники справи не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про отримання документів в Електронному суді.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, вислухавши пояснення сторін, вислухавши думку дитини, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Між сторонами виникли правовідносини із сімейних відносин з усиновлення повнолітніх осіб, громадянином України.

Відповідно до ст. 223 СК України особа, яка бажає усиновити дитину, подає до суду заяву про усиновлення.

Згідно зі ст. 254 ЦПК суд розглядає справи про усиновлення за обов`язковою участю заявника - особи, яка порушує питання про усиновлення дитини (чи повнолітньої особи), органу опіки та піклування або уповноваженого органу виконавчої влади, а також дитини, якщо вона за віком і станом здоров`я усвідомлює факт усиновлення, з викликом заінтересованих та інших осіб, яких суд визнає за потрібне допитати.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьками якого вказано ОСОБА_12 та ОСОБА_2 (а.с. 9).

Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 7, батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записаний за вказівкою матері, відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с. 10).

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 15 березня 2016 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб із ОСОБА_1 15.03.2016 року. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини залишено без змін - « ОСОБА_8 » (а.с. 8).

08.10.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Служби у справах дітей Синельниківської РДА з заявою про усиновлення неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.68). 06.06.2024 року ОСОБА_2 надала нотаріально завірену згоду на усиновлення її сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її чоловіком - ОСОБА_1 , що підтверджується заявою, посвідченою приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г. (а.с. 14).

Згідно матеріалів справи заявник ОСОБА_1 хронічних захворювань та протипоказань щодо усиновлення дитини - не має. (а.с 74-75).

Відповідно до копії витягу МВС України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , станом на 02.10.2024 року до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.76).

Згідно довідки про надання згоди на усиновлення від 08.10.2024 року, ОСОБА_3 надано згоду на його усиновлення ОСОБА_1 (а.с.89).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 10.10.2024 року (а.с. 90) та Витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №504 від 06.06.2024 року (а.с. 17), заявник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та є власником будинку (а.с. 18-20). За зазначеною адресою також зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Умови проживання задовільні, є всі зручності, у дітей є всі необхідні для життя речі. Для ОСОБА_6 та його брата є окрема кімната, облаштовану усіма необхідними меблями та речами побутового вжитку. Взаємовідносини у родині добрі.

Також, судом встановлено, що заявник є батьком ще двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11), та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.12). матір`ю яких є ОСОБА_2 , яка також є матір`ю ОСОБА_13 .

Згідно висновку Синельниківської районної військової адміністрації Дніпропетровської області про доцільність усиновлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та відповідність його інтересам дитини від 14.10.2024 року, вважає доцільним усиновлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що відповідає інтересам дитини (а.с. 66-67).

У матеріалах справи наявна характеристика на ОСОБА_1 , в якій зазначено, що останній тимчасово ніде не працює (а.с. 21) та акт обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 19.06.2024 року №492, в якому зазначено, що батьки не працевлаштовані, проживають за рахунок оренди земельних ділянок, тимчасових заробітків, підсобного господарства (качки, кури) та пасіки, городини (а.с. 25-26).

На підтвердження отриманих доходів позивачем надані копії довідок про доходи. Зокрема, за період з 01.04.2024 року по 30.09.2024 рік заявник отримав 7960 грн. (а.с. 77) та 75825 грн. за період з 01.012024 року по 30.06.2024 року (а.с. 78).

Крім того, у акті обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 19.06.2024 року №492, зазначено, що родина проживає у власному будинку, забезпечена продуктами. Батьки турбуються про стан здоров`я дітей. Діти батьків називають мамою та татом, в свою чергу дітей батьки називають синами та донькою. Діти з повагою, любов`ю та добротою характеризують батьків.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що першочерговими мотивами усиновлення дитини не є інтереси дитини та покращення її стану, а інтереси заявника, який шляхом усиновлення намагається ухилитися від мобілізації, що підтверджується тим фактом, що проживаючи з дитиною з 2012 року, заявник звернувся до суду з заявою про її усиновлення лише після початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України та оголошення загальної мобілізації. Зазначене в свою чергу свідчить про те, що в даному конкретному випадку інтереси заявника превалюють над інтересами неповнолітньої дитини, а інтереси дитини є другорядними.

Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 21 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР 27 лютого 1991 року, при усиновленні найкращі інтереси дитини мають враховуватися в першочерговому порядку.

Положенням статті першої Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей» від 03.08.2006, передбачено, що відповідно до пункту 3 статті 1 Конвенції Україна заявляє, що для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосуються дітей, визнається розглядом сімейних справ, зокрема тих, що пов`язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності. Дія цієї Конвенції поширюється на розгляд судами справ, що стосуються: усиновлення дитини; встановлення опіки, піклування над дитиною; визначення місця проживання дитини; позбавлення або оспорювання батьківських прав; інших питань про відносини між батьками та дитиною; будь-яких інших питань, що стосуються дитини особисто, а також питань її сім`ї (у тому числі її виховання, поновлення батьківських прав, управління її майном).

Відповідно до пункту а. статті 6 вказаної Конвенції під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності.

Статтею 207 СК України визначено, що усиновлення є прийняттям усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду. Усиновлення дитини провадиться в її найвищих інтересах для забезпечення стабільності та гармонійних умов її життя.

Відповідно до ст. 76-77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статті 80-81 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. Доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Колегія суддів приймає до уваги, що батьки не працевлаштовані, проте, враховує, що сім`я проживає у власному будинку повністю забезпечена продуктами харчування, згідно акта обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 19.06.2024 року №492, та відповідно до акту обстеження умов проживання від 10.10.2024 року (а.с. 90), умови проживання є задовільними, є всі зручності, у дітей є всі необхідні для життя речі, для ОСОБА_6 та його брата є окрема кімната, облаштовану усіма необхідними меблями та речами побутового вжитку.

Крім того, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції 23 грудня 2025 року ОСОБА_1 надав довідку про доходи від 27 січня 2025 року № 2701/01, згідно якої ОСОБА_1 здавав мед бджолиний натуральний для ТОВ "Медовий край" та отримав 141 278 грн, з яких за січень 2024 року - 75 825 грн, за листопад 2024 року - 65 453 000 грн.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що відсутність у батьків офіційного працевлаштування сама по собі не свідчить про неналежне забезпечення, оскільки фактичні умови проживання дітей є задовільними, сім`я забезпечена необхідними продуктами харчування, одягом та предметами першої необхідності, а також створені належні умови для проживання, розвитку та виховання дітей, у тому числі і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що також зазначалось заявником і в суді першої інстанції, ОСОБА_1 особисто були наведені підстави для усиновлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які, на його думку є виключними, а саме те, що: заявник, за період проживання з дитиною проявив себе, як рідний батько, у зв`язку з чим і виникло бажання стати батьком ОСОБА_3 саме на законодавчому рівні, а саме звернення до суду з цим питанням у 2024 році обумовлено лише бажанням заявника, щоб ОСОБА_6 усвідомлено розумів та дійсно бажав і не заперечував проти свого усиновлення ОСОБА_1 .

Крім того, 23 грудня 2025 року в судовому засіданні суду апеляційної інстанції було з"ясовано думку неповнолітнього ОСОБА_13 , який пояснив суду, що саме він ініціював питання стосовно свого всиновлення, оскільки має інше прізвище та по батькові, ніж його брат та сестра. Зазначив, що йому комфортно проживати у сім`ї разом із ОСОБА_1 . У них склалися теплі відносини та він вважає його своїм батьком. Також, відповідаючи на запитання суду, ОСОБА_6 зазначив, що ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_2 ставляться до нього так само доброзичливо, як і до його молодших брата та сестри.

Також, 23 грудня 2025 року в судовому засіданні суду апеляційної інстанції було заслухано директора Великомихайлівської загальноосвітньої школи ОСОБА_14 , яка пояснила суду, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у Великомихайлівській загальноосвітній школі. Його батьки приймають активну участь у вихованні ОСОБА_6 . ОСОБА_1 неодноразово з`являвся на батьківські збори. ОСОБА_6 з повагою та любов`ю відноситься до ОСОБА_1 , як до свого батька.

ОСОБА_2 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції також надала пояснення про те, що взаємовідносини в родині склалися добрі. ОСОБА_1 з ОСОБА_6 проводять час разом, як батько із сином, підтримують теплі, довірливі та сімейні стосунки. ОСОБА_1 бере участь у спільному дозвіллі та повсякденному житті ОСОБА_6 .

Колегія суддів наголошує, що і в судовому засіданні першої і апеляційної інстанції неповнолітнім ОСОБА_3 не заперечувався факт його усиновлення заявником.

Наведене свідчить, що дитина ОСОБА_3 дійсно значний проміжок часу перебуває на утриманні заявника, та вважає ОСОБА_1 своїм батьком.

Тож, усі вищевказані обставини існували ще до оголошення в Україні мобілізації та воєнного стану, та існують на час звернення заявника до суду.

Обґрунтованих відомостей про те, що заявник зловживає своїх правом з протиправною метою - матеріали справи не містять.

У цьому контексті, на думку суду, навіть наявність у заявника трьох неповнолітніх дітей, яка відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" може слугувати підставою для відстрочки, не є визначальною чи єдиною метою усиновлення, а лише супутньою обставиною в межах уже існуючих сімейних відносин. Таким чином, ризику зловживання правом на усиновлення в цілях ухилення від мобілізації виявлено не було, а дії заявника вбачаються послідовними, щирими та такими, що спрямовані на забезпечення найкращих інтересів дітей, відповідно до ст. 224 СК України та Конвенції про права дитини.

Колегія суддів враховує, що заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2012 року проживали разом однією сім`єю, від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 15.03.2016 року зареєстрували шлюб, однак протягом багатьох років (а саме 13 років) під час їх спільного проживання не ставилося питання про можливість усиновлення ОСОБА_3 вітчимом, а тільки в жовтні 2024 року заявник звернувся до Служби у справах дітей з заявою про усиновлення.

Проте, дана обставина не впливає на результати розгляду справи, оскільки в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи.

Крім того, як вже зазначалося вище, ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції пояснив, що чекав поки ОСОБА_3 подорослішає та сам захоче, щоб ОСОБА_1 був його батьком, оскільки хотів, щоб це рішення було усвідомлене.

Колегія суддів звертає увагу, що допитаний ОСОБА_3 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції 23 грудня 2025 року, підтвердив дану обставину, пояснивши суду, що усиновлення було саме його бажанням.

Як зазначено у висновку Верховного Суду, зробленому у постанові від 23.12.2020 року у справі № 712/11527/17, рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи.

Згідно зі статтею 8 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ETS N58), прийнятої 24 квітня 1967 року в Страсбурзі, і яка, відповідно до статті 9 Конституції України, є складовою частиною національного законодавства України, компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише тоді, коли впевниться, що воно здійснюється в інтересах дитини. Кожного разу компетентний орган звертає особливу увагу на те, щоб це усиновлення забезпечило дитині стабільні та гармонійні домашні умови.

Згідно із статтею 20 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789- XII, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Такий догляд може включати, зокрема усиновлення.

Частиною першою статті 21 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що держави-учасниці, які визнають і/чи дозволяють існування системи усиновлення, забезпечують, щоб найкращі інтереси дитини враховувалися в першочерговому порядку.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Згідно зі статтею 4 Європейської конвенції про усиновлення дітей, ратифікованої Верховною Радою України 15 лютого 2011 року (далі - Конвенція про усиновлення дітей), компетентний орган не приймає рішення про усиновлення, якщо не є переконаним, що усиновлення відповідатиме найвищим інтересам дитини. У кожному випадку компетентний орган приділяє особливу увагу важливості того, що усиновлення забезпечує дитину стабільними та гармонійними домашніми умовами.

Враховуючи вік, стан здоров`я та матеріальне становище усиновлювача, апеляційний суд встановив, що будь-якої корисливої або іншої зацікавленості в усиновленні з боку заявника немає, його намір відповідає вимогам законодавства та моральним засадам суспільства; заявник є здоровою людиною, має стійке бажання виховувати та утримувати дитину, усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов життя.

Також встановлено, що заявник раніше не судимий, на обліку нарколога та психіатра не перебуває, веде здоровий спосіб життя, хронічних захворювань та протипоказань щодо усиновлення дитини не має. Окрім цього, має дохід, житло та належні житлові умови для проживання дитини.

Відповідно до статі 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

У відповідності до статті 229 СК України особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи. Якщо усиновлюється дитина, яка досягла семи років, то для запису усиновлювача матір`ю, батьком потрібна згода дитини, крім випадку, передбаченого частиною четвертою статті 218 цього Кодексу. Суд задовольняє таку заяву усиновлювача у рішенні про усиновлення, якщо це відповідає інтересам дитини.

За правилами статті 231 СК України якщо усиновлювачами є одночасно жінка та чоловік і якщо вони записуються батьками дитини, відповідно змінюються прізвище та по батькові дитини. За заявою усиновлювачів може бути змінено ім`я дитини. Для такої зміни потрібна згода дитини. Така згода не вимагається, якщо дитина живе в сім`ї усиновлювачів і звикла до нового імені. Якщо усиновлювач записується батьком дитини, відповідно змінюється по батькові дитини. Якщо усиновлюється повнолітня особа, її прізвище, ім`я та по батькові можуть бути змінені у зв`язку з усиновленням за заявою усиновлювача та усиновленої особи. Про зміни, передбачені у цій статті, суд зазначає у рішенні про усиновлення.

На підставі рішення суду про усиновлення в актовий запис про народження дитини або повнолітньої особи, складений органами державної реєстрації актів цивільного стану України, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни і видає нове Свідоцтво про народження з урахуванням цих змін. Свідоцтво про народження, що було видане раніше, скасовується (стаття 233 СК України).

Відповідно до підпункту 20 пункту 1 Розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з пунктом 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до статті 228 СК України особи, яким у зв`язку з виконанням службових обов`язків доступна інформація щодо усиновлення (перебування осіб, які бажають усиновити дитину, на обліку, пошук ними дитини для усиновлення, подання заяви про усиновлення, розгляд справи про усиновлення, здійснення нагляду за дотриманням прав усиновленої дитини тощо), а також інші особи, яким став відомий факт усиновлення, зобов`язані не розголошувати її, зокрема і тоді, коли усиновлення для самої дитини не є таємним (частина 1). Відомості про усиновлення видаються судом лише за згодою усиновлювача, крім випадків, коли такі відомості потрібні правоохоронним органам, суду у зв`язку з цивільною справою чи кримінальним провадженням (частина 2). Таємниця усиновлення забезпечується також відповідно до статей 229-231 цього Кодексу (частина 3). Особи, які розголосили таємницю усиновлення, несуть відповідальність, встановлену законом (частина 4).

Згідно зі статтею 314 ЦПК України за результатами розгляду заяви про усиновлення суд ухвалює рішення. У разі задоволення заяви суд зазначає у резолютивній частині рішення про усиновлення дитини або повнолітньої особи заявником (заявниками). За клопотанням заявника (заявників) суд вирішує питання про зміну імені, прізвища та по батькові, дати і місця народження усиновленої дитини, про зміну імені, прізвища, по батькові усиновленої повнолітньої особи, про запис усиновлювачів батьками. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про усиновлення, відносяться на рахунок заявника (заявників). Усиновлення вважається здійсненим із дня набрання законної сили рішенням суду. Для внесення змін до актового запису про народження усиновленої дитини або повнолітньої особи копія рішення суду надсилається до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення, а у справах про усиновлення дітей іноземцями - також до уповноваженого органу виконавчої влади.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Водночас, закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту дійсного добросовісного наміру усиновлення, а тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Зважаючи на вищевикладене, встановивши наведені фактичні обставини у цій справі, від яких залежить правильне вирішення спору, застосовуючи положення вищенаведених норм права, колегія суддів вважає, що заявник виконав всі умови, встановлені законодавством для усиновлення, він має здібності особи, яка бажає усиновити дитину, може забезпечити стабільні та гармонійні умови життя дитини, тому є всі підстави для задоволення заяви про усиновлення дитини, яке провадиться у її найвищих інтересах, із зміною прізвища та по-батькові дитини та внесенням відповідних змін до актового запису про його народження.

Колегія суддів також вважає, що обставини, на які посилається заявник, свідчать не про формальне чи штучне створення сімейних відносин, а про реально сформовані та стабільні родинні зв`язки, що підтверджується тривалим спільним проживанням, виконанням заявником батьківських обов`язків, емоційною прихильністю дитини до нього, а також участі дитини у висловленні своєї волі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав неповну оцінку, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, суд першої інстанції всупереч п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, при цьому порушив вказані норми цивільного процесуального права, внаслідок чого не встановив дійсні обставини справи, дійшов до помилкових висновків та ухвалив помилкове рішення, не застосував відповідні норми матеріального права, які підлягали застосуванню, тому суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасовує із ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про усиновлення.

За положенням частини четвертої статті 314 України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про усиновлення, відносяться на рахунок заявника (заявників).

Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Великомихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Оріхівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , про усиновлення дитини - задовольнити.

Оголосити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , уродженця міста Лабитнангі Тюменської області російської федерації, громадянина України, усиновлювачем дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов?язати Оріхівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести до актового запису № 02 від 07.02.2011 року, складеного Добропільською сільською радою Гуляйпільського району Запорізької області на: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні зміни: вказати батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянина України.

Змінити прізвище дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ».

Змінити по батькові дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 ».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 23 грудня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 25 грудня 2025 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.М. Пищида

М.О. Макаров