Номер провадження: 22-ц/813/6886/25
Справа № 495/3803/23
Головуючий у першій інстанції Прийомова О.Ю.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 липня 2025 року у цивільній справі за позовом Білгород-Дністровської міської ради в інтересах Комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) керівника юридичної особи,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення.

25 квітня 2025 року до суду надійшла заява представника відповідача про ухвалення додаткового рішення, у якій адвокат просить вирішити питання про судові витрати, стягнути з Білгород-Дністровської міської ради судові витрати на правову допомогу в розмірі 15000,00 грн.

Заява вмотивована тим, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 квітня 2025 року (вступна та резолютивна частина) у задоволенні позовних вимог Білгород-Дністровської міської ради в інтересах Комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) керівника юридичної особи було відмовлено. Повний текст рішення буде складений 30 квітня 2025 року.

Пункт 8 частина 3 ст. 178 ЦПК України вказує що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи подаються разом з відзивом на позовну заяву, що і було зроблено з боку сторони відповідача. Орієнтовний розмір судових витрат, які очікував понести Відповідач по справі, був встановлений в розмірі 10000 грн (десять тисяч гривень, 00 коп.).

Витрати на правничу допомогу, що надані адвокатом Нечитайленко Наталією Олегівною, відповідно до договору про надання правової допомоги від 25.06.2024 року, додаткової угоди від 17.07.2024 року, рахунку на оплату від 23.04.2025 року, акту про надання послуг від 23.04.2025 року, розрахунку вартості адвокатських послуг за договором 25/НО-1 від 25.06.2024 у справі № 495/3803/23 складаються з наступного: подання заяви про надання доступу до матеріалів справи № 495/3803/23, ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді 3000,00 грн (3 год), написання та подання відзиву на позов по справі № 495/3803/23 3000,00 грн (3 год), написання та направлення адвокатського запиту до КП «Білгород-Дністровськводоканалу» по справі № 495/3803/23, систематизація відповіді на запит 1000,00 грн (1 год), судові засідання по ВКЗ 17.07.2024, 11.09.2024, 16.10.2024, 13.11.2024, 03.12.2024, 28.01.2025, 06.03.2025, 23.04.2025 8000,00 грн (8 год).

Позиція позивача у суді першої інстанції.

Представник позивача із заявою не погодився, надав свої заперечення, у яких просив у задоволенні заяви відмовити у повному обсязі, з огляду на наступне.

По-перше, представником відповідача до закінчення судових дебатів не заявлено про необхідність вирішення питання про судові витрати.

По-друге, відомості про затрачений час та вартість наданих послуг, зазначених у пункті 1 рахунку на оплату № 25/НО-1 від 23.04.2025, акта надання послуг №25/НО-1 від 23.04.2025 до товарів (робіт, послуг) є неспівмірними з вартістю та часом наданої послуги, з огляду на те, що позовна заява з додатками нараховує 39 арк., з яких один аркуш фактично пустий та містить лише відмітку про прошивку, кількість аркушів та дату прошивки статуту КП «Білгород-Дністровськводоканал», три аркуші це витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у яких відображено інформацію про юридичну особу, зокрема про те, хто був керівником підприємства на час виникнення спірних правовідносин, що вказує на середню статистичну затрату часу на 1 аркуш 13-15 хвилин, тобто врази менше ніж зазначено адвокатом.

Що стосується 2 пункту зазначених вище документів, завищеним є час витрачений на підготовку та подання відзиву.

Звертає увагу, що відзив нараховує 6 сторінок, викладення тексту супроводжується інтервалами між рядками, а тому відзив фактично викладено орієнтовно на 4 аркушах, що вказує на витрачення часу щодо написання одного аркушу відзиву майже годину.

У самому відзиві дві сторінки займає назва сторін та їх реквізити, а також зазначення підстав, якими Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

У пункті 3 зазначених документів представник відповідача вказує, що витрачено одну годину часу, що складає 1000,00 грн на написання та направлення адвокатського запиту до КП «Білгород-Дністровськводоканал» та систематизації відповіді на запит.

Відповідно до ухвали суду від 28.01.2025 заяву представника відповідача про долучення доказів до справи № 495/3803/23, за підготовку якої адвокат заявляє по стягненню 1000,00 грн., залишено без розгляду, а тому в даному випадку покладення фінансового тягаря на Білгород-Дністровську міську раду щодо сплати 1000,00 грн за підготовлений та направлений адвокатський запит є безпідставними, так як направлені до суду докази не були предметом їх дослідження, а тому у даному випадку задоволення вказаної вимоги ніякими доказами не доведено.

Представник позивача зазначає також, що безпідставним є посилання про участь представника відповідача в судових засіданнях 11.09.2024 та 06.03.2025. Однак, у вказаних судових засіданнях представник відповідача не брав участь.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 липня 2025 року к задоволенні заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом Білгород-Дністровської міської ради в інтересах Комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) керівника юридичної особи, відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити вимоги заяви, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, так як витрати на професійну правничу допомогу є фактичними, неминучими і реальними, а їх розмір обґрунтований.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 10 грудня 2025 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року заяву адвоката Нечитайленко Н.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке призначено на 10 грудня 2025 року на 12 год. 00 хв. задоволено.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 грудня 2025 року заяву представника Білгород-Дністровської міської ради в інтересах Комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» Новаковського О.Г. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке призначено на 10 грудня 2025 року на 12 год. 00 хв. задоволено.

03 грудня 2025 року від представника Білгород-Дністровської міської ради в інтересах Комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з кадровим недоукомплектуванням юридичного управління та навантаженням у вирішенні поточних робочих питань.

Розглянувши вказану заяву про відкладення розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Колегія суддів звертає увагу, що у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, тому підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить.

Таким чином, поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявники реалізували своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони у справі.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 23 квітня 2025 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області ухвалив рішення по справі № 495/3803/23, яким у задоволенні позовних вимог Білгород-Дністровської міської ради в інтересах Комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) керівника юридичної особи відмовлено.

Відповідно до пунктів 1, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Частинам 1, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У справі «Лазаренко та інші проти України» (№70329/12, п. 37) ЄСПЛ нагадує, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, невід`ємними частинами права на суд необхідно розглядати, зокрема, такі вимоги, як змагальність процесу (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden), заява №10563/83, п. 24-33) та право на ефективну участь (T. проти Сполученого Королівства (T. v. the United Kingdom), заява №24724/94, п. 83-89).

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила чи має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Згідно з практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі «Баришевський проти України», п. 88 Рішення у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Так, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року у справі № 755/4666/22 (провадження № 61-4935св23) зазначено, що: «чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат».

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 303/1430/18 (провадження № 61-2451св22) зазначено, що: «відповідно до пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено».

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18).

При цьому стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).

Разом з тим, важливо наголосити, що вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу необхідно враховувати, що:

право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 137, 141 ЦПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою, а саме до закінчення судових дебатів;

потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19.07.2021 у справі № 910/16803/19, від 27.01.2022 у справі № 921/221/21 та від 31.05.2022 у справі № 917/304/21, від 29.06.2022 у справі № 161/5317/18, від 07.11.2024 у справі № 906/835/23.

Так, з матеріалів справи встановлено, що у відзиві на позовну заяву представник відповідача вказувала, що відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України, відповідач очікує понести судові витрати при розгляді цієї справи у суді першої інстанції у розмірі 10 000 грн.

Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою першої заяви по суті спору, оскільки з огляду на статтю 134 ЦПК України попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, до суду надано копії договору про надання правової допомоги від 25.06.2024 року, додаткової угоди від 17.07.2024 року, рахунку на оплату від 23.04.2025 року, акту про надання послуг від 23.04.2025 року, розрахунку вартості адвокатських послуг за договором 25/НО-1 від 25.06.2024 у справі № 495/3803/23.

З договору № 25/НО-1 від 25 червня 2024 року вбачається, що за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.2. Договору Замовник сплачує Адвокату винагороду в розмірі визначеного Додатком № 1 до цього Договору.

З Додаткової угоди № 1 до Договору № 25/НО-1 від 25 червня 2024 року вбачається, що сторони домовились, що порядок обчислення гонорару погодинна оплата. Гонорар по справі № 495/3803/23 становить за одну годину роботи Адвоката 1000,00 гривень. Оплата за надані послуги здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту проголошення вступної та резолютивної частин рішення по справі № 495/3803/23 на підставі встановленого Адвокатом рахунку на оплату.

Однак, важливим є те, що попри надання орієнтовного розрахунку судових витрат у відзиві, подання заяви про стягнення понесених судових витрат через систему «Електронний суд» 24 квітня 2025 року, представником відповідача не зроблено відповідної заяви про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо змагальності, правової визначеності, справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги неподання представником відповідача заяви про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, шо підстави для задоволення заяви відсутні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд першої інстанції послався на те, що стороною відповідача до закінчення судових дебатів не зроблено відповідної заяви про подання доказів (договорів, рахунків тощо).

Крім того попередні орієнтовні витрати сторони відповідача становили 10 000 гривень, а у заяві про ухвалення додаткового рішення 15 000 гривень, а тому подання доказів є обов`язковим, так як збільшився розмір витрат на професійну правничу допомогу і необхідно обґрунтування такого збільшення з відповідними доказами, які подаються з врахуванням положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Таким чином, питання щодо фактичності, неминучості, розумності та необхідності витрат на професійну правничу допомогу вирішується за умови дотримання процесуального порядку подання заяви з відповідними доказами.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заява розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Повний текст судового рішення.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Крім того колегія суддів зазначає, що з врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 13, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість виготовлення повного судового рішення у строки, передбачені національним законодавством, а також застосування стабілізаційних графіків відключення світла, апеляційної інстанції було здійснено виготовлення повного тексту судового рішення 25 грудня 2025 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 грудня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева