КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/3652/25
Провадження № 2/488/2027/25 р.
28.11.2025 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючої по справі судді Чернявської Я.А.,
за участю секретаря судового засідання Коваль А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У серпні 2025 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" в особі представника Столітнього М.М., звернувся до Корабельного районного суду з позовом до відповідача - ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором № 1508022 про надання споживчого кредиту від 20.03.2024 року, в розмірі 160 000,00 грн, з яких сума кредиту - 16 000,00 грн., сума процентів за користування кредитом - 111 600,00 грн, нараховані Позивачем проценти за 81 календарних днів - 32 400,00 грн, а також просив стягнути з відповідача на свою користь витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Окрім того, позивач просив суд в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С сума основного боргу; 3 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 кількість днів у році; Дн. кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з ОСОБА_1 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ), на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ».; та роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що20.03.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 1508022 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого первісний кредитор зобов`язався надати відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язалася повернути отриману суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання, передбачені договором.
Позивач зазначає, що згідно з пунктом 1.3 сума кредиту становить 16 000 гривень, а згідно з п. 1.4 Договору строк кредитування складає 360 календарних днів з 20.03.2024 року по 15.03.2025 року, періодичність платежів зі сплати процентів визначена кожні 30 календарних днів. П. 1.5.1. Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. Договору.
На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» надає кредит у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору.
Кредитний договір укладено в електронній формі відповідно до розділу 7 Правил надання коштів у кредит ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», який регламентує особливості укладення кредитних договорів із споживачами в електронній формі через інформаційно-комунікаційну систему товариства.
Позивач зазначає, що відповідач під час укладення договору здійснила всі дії, передбачені пунктами 7.17.6 зазначених Правил, а саме обрала умови кредитування, вказала мобільний номер телефону та інші контактні дані, зазначила реквізити платіжної картки та підтвердила укладення договору шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором «M168», направленим відповідачу у SMS-повідомленні. Відповідно до реквізитів Договору № 1508022 від 20.03.2024 року, саме зазначений одноразовий ідентифікатор є електронним підписом позичальника.
Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало їй кредит в сумі 16 000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується листом платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК», який здійснив переказ грошових коштів через систему Pay Tech на підставі договору про організацію переказу грошових коштів № 06062022-1 від 06.06.2022 року, укладеного між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ПЕЙТЕК».
Позивач зазначає, що 24.12.2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» було укладено Договір факторингу № 24122024, відповідно до умов якого первісний кредитор за плату відступив, а позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Договором № 1508022 від 20.03.2024 року, включно з правом вимоги повернення основної суми боргу, сплати процентів, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених умовами кредитного договору. З моменту укладення договору факторингу позивач став новим кредитором у зобов`язанні.
Обґрунтовуючи розмір заявлених вимог, позивач посилається на поденний розрахунок заборгованості, відповідно до якого у період з 20.03.2024 року по 24.12.2024 року, тобто до дати укладення договору факторингу, у відповідача перед первісним кредитором утворилася заборгованість за процентами за користування кредитом у межах строку дії договору у сумі 111 600,00 гривень. Позивач також зазначає, що відповідно до пункту 1.4 Договору строк дії кредитного договору на момент переходу права вимоги не закінчився, а тому у період з 25.12.2024 року по 15.03.2025 року ним, як новим кредитором, було здійснено нарахування процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою за 81 календарний день у сумі 32 400 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви. Розрахунок здійснено виходячи з умов договору у розмірі 2,5 відсотка на день від суми кредиту, що становить 400 гривень за один день користування кредитом.
Таким чином, за твердженням позивача, загальна сума нарахованих процентів за користування кредитними коштами у межах строку дії договору становить 144 000,00 гривень, з яких 111 600,00 гривень нараховано первісним кредитором та 32 400,00 гривень нараховано позивачем після набуття права вимоги. Позивач наголошує, що зазначені проценти не є штрафними санкціями, а є платою за користування кредитом відповідно до пунктів договору та умов Правил надання коштів у кредит.
Позивач також зазначає, що відповідно до умов договору та Правил надання коштів у кредит у разі порушення відповідачем зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів передбачено нарахування штрафних санкцій. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, за твердженням позивача, розмір штрафних санкцій становить 8 000 гривень, проте у позовній заяві представник позивача вказав, що враховуючи норми національного законодавства, вважає їх такими, щ не підлягають стягненню.
Позивач вказує, що відповідач, всупереч умовам Договору № 1508022, зокрема пунктам, які зобов`язують позичальника своєчасно та у повному обсязі виконувати грошові зобов`язання, не здійснила жодного платежу з погашення заборгованості, у тому числі після переходу права вимоги до позивача, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду загальна заборгованість відповідача за договором складає
Таким чином, відповідач має заборгованість перед Позивачем за Договором № 1508022 від 20.03.2024 року загальною сумою 160 000,00 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 16 000,00 грн., нарахованих процентів первісним кредитором 111 600,00 грн., нарахованих процентів ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 81 календарних днів 32 400,00 грн.
Посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку умови договору не виконує та не сплачує заборгованість, позивач був змушений звернутися в суд з даним позовом.
Ухвалою суду від 27.08.2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив.
Представник позивача просив про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, судом про дату і час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. У поштових повідомленнях від 02.10.2025 року та 24.11.2025 року листоношею проставлена відмітка про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до положень пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд доходить наступного висновку.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 20.03.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 1508022 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого первісний кредитор зобов`язався надати відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язалася повернути отриману суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання, передбачені договором.
Відповідачем було укладено договір № 1508022 про надання споживчого кредиту за допомогою Веб-сайту/Мобільного застосуноку «SlonCredit»), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем, в рамках якої реалізується технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле.
Кредитний договір, паспорт споживчого кредиту, підписано шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, якими є M168 та Р471.
Тобто, без отримання SMS повідомлення/електронного повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт кредитора до особистого кабінету, без отримання повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір між ТОВ «Слон Кредит» та відповідачем, яким є ОСОБА_1 , не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані Відповідачеві.
Зазначені обставини, прямо випливають із положень розділу 7 Правил надання коштів у кредит ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», яким регламентовано особливості укладення кредитних договорів із споживачами в електронній формі через інформаційно-комунікаційну систему товариства та визначено обов`язковий алгоритм дій споживача для набуття чинності електронного кредитного договору.
Відповідно до умов Кредитного договору № 1508022 від 20.03.2024 року, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» взяло на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: - сума кредиту становить 16 000,00 грн (п. 1.3 Договору); - строк кредитування становить 360 календарних днів, з 20.03.2024 року по 15.03.2025 року (п. 1.4 Договору); - періодичність платежів зі сплати процентів визначена кожні 30 календарних днів (п. 1.4 Договору); - стандартна процентна ставка становить 2,5% на день та застосовується у межах строку кредиту, зазначеного в п. 1.4 Договору (п. 1.5.1 Договору). На підставі погоджених умов, викладених у п. 2.1 Договору, кредит надавався у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок споживача із використанням реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 , яку відповідачка вказала особисто під час укладання Договору.
Кредитодавець, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору № 1508022 від 20.03.2024 року та перерахував грошові кошти у сумі 16 000,00 на платіжну картку № НОМЕР_1 , яку відповідачка вказала особисто під час укладання Договору як картку для отримання кредитних коштів.
Факт виконання позивачем своїх зобов`язань щодо надання відповідачу кредитних коштів підтверджується листом платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК», який здійснив переказ грошових коштів через систему Pay Tech на підставі договору про організацію переказу грошових коштів № 06062022-1 від 06.06.2022 року, укладеного між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ПЕЙТЕК».
Окрім того, 29.08.2025 року Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва за клопотанням представника позивача було витребувано докази у справі від АТ «Універсал Банк»
23.09.2025 року до суду надійшли витребувані докази, з яких встановлено, що банківська картка № НОМЕР_2 емітована на ім`я ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 , якому і належить.
Кредитний договір підписано, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, яким є М168, направлений Позичальнику електронним повідомленням та/або СМС-повідомленням. В той же день відповідачем був підписаний Паспорт кредиту, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, яким є Р471.
Укладаючи Кредитний договір Відповідач та ТОВ «Слон Кредит» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджується копією довідки про ідентифікацію додається.
Тобто, договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс - повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Слон Кредит» та Відповідачем не був би укладений.
Отже, що укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «Слон Кредит» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. З огляду на викладене, зазначаємо, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс - повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України "Про споживче кредитування" та Законом України "Про електронну комерцію".
Зокрема, в ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування" зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Статтею 12 цього закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно з ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до п. 12, ч. 1 ст. З Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Таким ідентифікатором є повідомлення з кодом М168 та Р471, а отже, відповідач прийняв пропозицію позивача на укладення кредитного договору та погодився з умовами, які викладені у ньому. Доказів протилежного суду не надано.
Відомостей про те, що відповідач оспорював факт укладання вказаного кредитного договору матеріали справи не містять. Протягом 14 календарних днів з дня укладання договору відповідач, як позичальник, не відмовився від кредитного договору. Вказане у сукупності спростовує факт неотримання відповідачем кредитних коштів.
24.12.2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» було укладено Договір факторингу № 24122024, відповідно до умов якого первісний кредитор за плату відступив, а позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Договором № 1508022 від 20.03.2024 року, включно з правом вимоги повернення основної суми боргу, сплати процентів, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених умовами кредитного договору. З моменту укладення договору факторингу позивач став новим кредитором у зобов`язанні.
З аналізу долучених до матеріалів справи доказів підтверджено факт відступлення права вимоги грошової вимоги ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» на користь ТОВ «Фінансова компанія Фінтраст Капітал» до боржника, яким є ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 1.4 Договору строк дії кредитного договору на момент переходу права вимоги не закінчився, а тому у період з 25.12.2024 року по 15.03.2025 року ним, як новим кредитором, було здійснено нарахування процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою за 81 календарний день у сумі 32 400 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви.
Відповідач, прийнявши умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання їх електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, у порушення умов вказаного договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту у розмірі та на умовах, визначених укладеним правочином, презумпція правомірності якого не спростована.
Ухвалюючи рішення у даній справі, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до положень ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями ст.14 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Згідност.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто (ст. 525-527 ЦК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Із наданих представником позивача та досліджених судом документів встановлено, що відповідач користувався наданими кредитодавцем кредитними коштами та порушив умови вказаного договору і має заборгованість.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст. 610 ЦК України).
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Відтак, оскільки на час розгляду справи судом відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку, не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, суд зробив висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за тілом кредиту в розмірі 16 000,00 грн та сума процентів за користування кредитом - 111 600,00 грн, нараховані Позивачем проценти за 81 календарних днів - 32 400,00 грн.
Щодо вимог позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні трати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, суд, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2024 року у справі № 911/952/22, зазначає наступне.
Частинам 10, 11 ст. 265 ЦПК України кореспондують норми ч. ч. 11, 12 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», якими конкретизується порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за механізмом (формулою) визначеним у цьому рішенні суду.
Застосування ч.ч. 10, 11ст. 265 ЦПК України полягає у продовженні нарахування відсотків поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті позовних вимог. Вони застосовуються лише в тих випадках, коли суд, розглянувши спір по суті, ухвалив рішення про застосування відсотків.
Тобто, можливість нарахування відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог у рішенні суду). Якщо суд не застосував відсотки в рішенні, то не може бути і зазначено про їх нарахування до моменту виконання рішення. І навпаки - якщо суд їх застосує, то у рішенні може зазначатися про нарахування відсотків до моменту виконання рішення.
Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що нарахування відсотків у порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України ґрунтується на тих самих нормах матеріального права, які є підставою для задоволення позову судом за результатом розгляду справи та які зазначені в мотивувальній частині рішення.
За своєю природою відсотки, зазначені в ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України, є заходами відповідальності, що застосовані судом за порушення боржником виконання зобов`язання. Тобто це ті самі заходи відповідальності, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені норми не визначають якоїсь іншої чи особливої правової природи відсотків, про нарахування яких суд може зазначити у рішенні про стягнення до моменту його виконання.
Стягнення процентів річних та суми інфляційних втрат визначено частиною другою статті 625 ЦК України, тобто не ґрунтується на тих самих нормах матеріального права, які є підставою для задоволення даного позову судом за результатом розгляду справи та не зазначені в мотивувальній частині рішення.
Отже, підстави для застосування положень ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України відсутні.
Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п. 18Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 20.03.2024 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час.
Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Таким чином, зазначений позов підлягає частковому задоволенню.
На підставі статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені витрати на сплату судового збору, що становить 2?422,40 грн.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн., суд зазначає наступне.
За положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. ч. 1-3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
З аналізу вище наведених норм закону убачається, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу позивач надав суду договір про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024 р., укладений між ТОВ "Фінансова компанія "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" та адвокатом Столітнім М.М.; ордер на надання правничої (правової) допомоги 1969735; заявка №9977 на виконання доручення до Договору №10/12-2024 від 10.12.2024 року, яка містить види робіт, обсяг витраченого часу та їх вартість; зразок заповнення платіжного доручення, Акт № 9977 прийому-передачі до Договору № 10/12-2024 від 10.12.2024 р., свідоцтсво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС № 9422/10
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
За такого, з урахуванням фактичного обсягу наданих юридичних послуг, співмірності суми витрат зі складністю справи та відповідності суми заявлених витрат критеріям реальності і розумності, суд вважає за належне стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, що становить 10 000,00 грн.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено: «… у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення».
Керуючись статтями 7, 8, 12, 13, 141, 258-259, 264-265, 280-283, 354 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Копію заочного рішення направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст судового рішення складено 24.12.2025 року.
Суддя Яна Анатоліївна Чернявська