КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 363/1006/25

15 грудня2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Кирилюк Г.М.

- Рейнарт І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Федака Максима Леонідовича на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 червня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Шубочкіної Т.В., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначало, що 01.11.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (кредитодавець) і ОСОБА_1 (позичальник) за допомогою Веб-сайту (kreditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1295-7709. Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор А 9193 для підписання кредитного договору 1295-7709 від 01.11.2023 року.

Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту - 15 000,00 грн.; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 29 днів; знижена % ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % в день.

Також додатковою угодою N?1 від 03.11.2023 року до договору про відкриття кредитної лінії N?1295-7709 від 01.11.2023 року кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 3 000,00 грн.

Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного кредитного договору.

Позивач, через партнера АТ КБ «ПриватБанк» з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року, видав відповідачці кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний нею в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 року на карту отримувача (відповідача), чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі.

Звертає увагу суду на той факт, що відповідачка в загальній кількості 2 рази оформлювала кредитні відносини з позивачем, попередні кредитні договори були погашені, що додатково доводить обізнаність відповідачки з процедурою оформлення та виконання кредитного договору.

Зазначає, що станом на 17.01.2025 року загальний розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором становить: 176 040 гривень, а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 18 000 гривень; - прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 158 040 гривень.

Вказує на те, що кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме- часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 87 240 гривень за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 88 800 гривень.

Враховуючи вищезазначене, кредитодавець просить суд у цьому позові стягнути з позичальника не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме: - прострочену заборгованість за кредитом - 18 000,00 гривень; - прострочену заборгованість за нарахованими процентами - 70 800,00 гривень, що разом становить 88 800грн.

З урахуванням викладеного, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 1295-7709 від 01.11.2023 року в розмірі 88 800 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 18 000 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 70 800 гривень; та судові витрати у розмірі 2 422,40 гривень.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 02 червня 2025 року позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1295-7709 від 01.11.2023 року в розмірі 88 800 (вісімдесят вісім тисяч вісімсот) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» суму сплаченого судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Федак Максим Леонідович через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргув якій просив суд скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 червня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним на необґрунтованим, ухвалене при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що позивач просив стягнути з відповідачки прострочену заборгованість по кредиту 18 000 ,00 грн. та прострочену заборгованість за процентам 70 800,00 грн.

У свою чергу, згідно повідомлення, яке направлялося відповідачці, позивач повідомляв, що станом на момент направлення даного повідомлення сума до повного погашення зобов`язань за кредитним договором становить 19 200,00 грн.

Разом з тим, після направлення повідомлення відповідачкою не здійснювалося оплати за кредитним договором. Зважаючи на викладене, позивач визнав, що заборгованість відповідачки складає суму у розмірі 19 200,00 грн, а не суму, яку він просить стягнути згідно позовних вимог (88 800,000) грн.

Зазначає, що Умови та правила відкриття кредитної лінії, розміщені на сайті позивача, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки ОСОБА_1 або ж застереження про те, що саме ці Умови було надано їй для ознайомлення, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Апелянт, зокрема, посилається на висновки ВП ВС у справі № 342/180/17, викладені у постанові від 3 липня 2019 року.

Зазначає що, починаючи з 24 лютого 2022 року, через збройну агресію російської федерації проти України, витрати відповідачки за вказаним кредитом зросли до непомірних розмірів у зв`язку з тим, що відповідачка втратив значну частину доходів з початку війни і досі перебуває в скрутному становищі і не має можливості обслуговувати кредит.

Торгово-промислова палата України в листі від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 на підставі ст. ст. 14, 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Окрім того, посилається на те, що відповідно до п. 6-1 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 № 1734-VІІІ зі змінами, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.

Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

Зазначає, що позивач не надав окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача, не вказав повну орієнтовану вартість кредиту, розрахунок проведений поверхнево та незрозуміло для відповідача. Детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача позивач не надав. Отже, в порушення п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 № 1023-ХІІ зі змінами, позивач не надав відповідачці, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного законодавства.

Звертає увагу на той факт, що відповідачка має вкрай важке матеріальне становище і стягнення надмірно високих, явно несправедливих відсотків, не повинно затягувати її у боргову яму. Вітчим відповідачки, виконуючи свій Конституційний обов`язок із захисту батьківщини, отримав важке поранення внаслідок чого залишився інвалідом 1 групи і зараз досить значна частина коштів тратиться саме на його лікування.

З матеріалів справи вбачається, що договір про відкриття кредитної лінії між позивачем та відповідачкою укладено в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України, із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог ст.12 вказаного Закону, а саме: з боку кредитодавця за допомогою факсимільного відтворення аналога підпису уповноваженої особи та відбитку печатки кредитодавця, нанесених за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, а з боку позичальника - за допомогою одноразового ідентифікатору та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Апелянт не погоджується з наданим стороною позивача розрахунком заборгованості з наступних підстав.

Зазначає, що встановлений сторонами договору розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки, у розмірі 2,5-3%, що в результаті становить 158 040,00 грн. з яких позивач просить стягнути частину у розмірі 70 800,00 грн., є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», та суперечить встановленим обмеженням ст. 21 Закону України Про споживче кредитування» та порушує принцип розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду Позичальника, як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України та становить більше, ніж п`ятнадцять відсотків простроченого платежу.

З урахуванням наведеного вважає, що загальна сума кредиту мала становити 18 000,00 грн. (сума кредиту) + 2 700,00 грн. (сума відсотків, яка не перевищує 15% від суми простроченого платежу) = 20 700,00 грн. Також, при винесенні судового рішення просить апеляційний суд врахувати, що відповідачкою було здійснено часткове погашення заборгованості по кредиту, що не заперечується самим позивачем.

02 жовтня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ТОВ «Укр Кредит Фінанс» адвоката Савісько Володимира Васильовича, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Зазначає, що договір про відкриття кредитної лінії між сторонами укладений в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та відповідно до Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), що складають єдиний договір.

Укладення кредитного договору в електронній формі (відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію»), є таким, що укладений у письмовому вигляді (відповідні правові позиції (висновки) викладені в Постановах Верховного суду, а саме: від 12.01.2021 р. по справі 524/5556/19; від 07.10.2020р. по справі N? 127/33824/19; від 09.09.2020р. по справі N? 732/670/19; від 28 квітня 2021 року у справі N? 234/7160/20 від 10 червня 2021 року у справі N? 234/7159/20, від 18 червня 2021 року у справі N? 234/8079/20). Дані правові позиції є усталеною практикою, як щодо правомірності укладення договору між сторонами, так і відсутності порушення кредитором ЗУ «Про захист прав споживачів».

Крім того, звертає увагу суду, що укладення договору № 1295-7709 від 01.11.2023 року та додаткової угоди від 03.11.2023 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» визнається сторонами, а відтак, відповідно до ст. 82 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню.

Відповідно до умов п. 8.4 договору, позичальник звільняється від обов?язку сплатити на користь кредитодавця проценти від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення в силу положень статті 625 Цивільного Кодексу України, неустойку, штраф, пеню за прострочення виконання грошового зобов?язання за цим договором, які виникли у зв?язку з порушенням позичальником зобов?язань за цим договором під час дії карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року N?211 (із наступними змінами і доповненнями) та/або у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину. Крім того, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов?язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов?язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Так, згідно розрахунку заборгованості, що був долучений до позовної заяви, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не здійснювалось будь-яких нарахувань (пеня, штраф) за прострочення виконання грошового зобов`язання, а здійснювалось нарахування виключно процентів за користування кредитом в межах строку, що визначено в договорі та погоджено між сторонами.

Звертає увагу суду, що проценти за користування кредитом, що нараховувались відповідачці, визначені відповідно до ст. 1048, 1056' ЦК України та не є компенсацією та/або пенею у разі невиконання зобов?язань за договором в розумінні п. 5 4. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», а відтак, вищезазначені твердження ОСОБА_1 є лише її припущеннями, що відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, не може бути доказуванням.

Зазначає, що Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту його укладання. Крім того, відповідно до п. 6.9 договору, позичальник має право протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня укладення договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі, в разі отримання ним грошових коштів, про що зобов?язаний повідомити кредитодавця до закінчення вказаних 14 (чотирнадцяти) календарних днів шляхом направлення відповідного повідомлення у письмовій формі на адресу кредитодавця.

Однак, відповідачка правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладення кредитного договору протягом чотирнадцяти днів не скористалась та продовжувала користуватись кредитом на погоджених між сторонами умовах, що також підтверджується продовженням виконанням ОСОБА_3 своїх грошових зобов?язань (частковою сплатою грошових коштів).

Вважає безпідставним твердження відповідачки про застосування у даній справі практики Верховного Суду у справі N? 342/180/17 від 03.07.2019 року, так як з даної постанови вбачається, що судом здійснювалось дослідження заяви анкети про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а не договору, укладеного відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію».

ЗУ «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов?язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Враховуючи викладене, порядок укладення правочину, що визначений у вищезазначеній постанові, а також його істотні умови, не є аналогічним договору, що укладений між позивачем і відповідачем. Тобто, фактичні обставини, як порядок укладення договору, застосування спеціальних норм законодавство і т.д. у наведеній відповідачем постанові Верховного Суду та у справі, яка оскаржується, є різними, що виключає подібність спірних правовідносин, а відтак, і безпідставність щодо її застосування.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що01.11.2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) за допомогою веб-сайту (kreditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1295-7709.

Відповідно до п. 2.2. вказаного договору, кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором.

Загальний розмір кредиту (сума кредиту) за цим договором становить 15 000 грн; дата видачі кредиту - 01.11.2023 року; строк кредитування - 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику; дата повернення (виплати) кредиту 26.08.2024року - пункти 4.1.. 4.2., 4.12. договору.

Відповідно до пункту 4.7. договору плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. Тип процентної ставки за користуванням кредитом - фіксована. Процентна ставка за користування кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом, однак, позичальнику на умовах, вказаних у цьому договорі (програма лояльності), може надаватися можливість скористатися кредитом за промо-ставкою та/або пільговою, та/або зниженою процентними ставками. Надані клієнту в межах програм лояльності ставки діють і залишаються незмінними протягом усього періоду дії пропозиції в межах програми лояльності за умови дотримання клієнтом усіх умов відповідної програми лояльності.

Згідно з п. 4.10. договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою:

Стандартна процентна ставка становить 3 % за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за промо-ставкою та/або зниженою та/або пільговою процентною ставкою).

Знижена процентна ставка становить 2, 5 % за кожен день користування кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов Договору- пункт 10.1 договору.

Сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше визначених графіком платежів (який є додатком № 3 до договору), дат, які є останніми днями відповідних базових періодів; у разі несплати процентів за користування кредитом не пізніше останнього дня будь-якого базового періоду, позичальник зобов`язаний, починаючи із наступного календарного дня, сплачувати проценти за користування кредитом кожного календарного дня строку кредитування до дати погашення простроченої заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у повному обсязі - пункт 4.9. договору.

Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 150 000,00 грн та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом- пунки 4.14. договору.

Кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми (кредиту) на банківський рахунок позичальника з використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу - пункт 4.6. договору.

Відповідно до пункту 7.1., 8.1 договору сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору згідно чинного законодавства України, цього договорута Правил.

Згідно з пунктом 4.3. договору кредитодавець протягом строку дії цього договору в односторонньому порядку має право запропонувати позичальнику збільшити розмір кредиту, що надається позичальнику за цим договором. Надання додаткових грошових коштів позичальнику у рахунок кредиту відбувається на підстав додаткової угоди до цього договору, порядок якої визначається цим договором.

03 листопада 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено додаткову угоду до договору про відкриття кредитної лінії № 1295-7709, за умовами якої кредитодавець зобов`язався надати позичальнику у кредит додаткові грошові кошти у розмірі 3 000 грн, позичальник зобов`язується повернути суму неповернутого кредиту у строки та на умовах, викладених у договорі, з урахуванням умов цієї додаткової угоди та сплатити проценти за користування вказаними грошовими коштами у розмірі та на умовах, передбачених договором.

Довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту №1295-7709 від 01.11.2023 року ОСОБА_1 підтверджується здійснення (перерахування) коштів 01.11.2023 року, 03.11.2023 року на картку № НОМЕР_1 у розмірі 15 000 грн. та 3 000 грн, платежі № № .

Відповідно до листа АТ «ПриватБанк» було здійснено перерахування коштів від ТОВ «Фінансова компанія «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay, в тому числі за договором №1295-7709 від 01.11.2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «Укр Кредит Фінанс» здійснило перерахування кредитних коштів 01.11.2023 року у розмірі 15 000,00 грн та 03.11.2023 року у розмірі 3 000,00 грн на рахунок НОМЕР_1 який був зазначений ОСОБА_4 під час укладання договору.

Розрахунок заборгованості за договором свідчить про те, що під час дії договору мало місце прострочення сплати позичальником чергових платежів по кредиту та процентів за користування кредитом в рамках укладеного кредитного договору.

За пред`явленим позовом кредитором ТОВ «Укр Кредит Фінанс» станом на 17 січня 2025 року сума заборгованості за кредитним договором становить 176 040 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 18 000,00 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 158 040 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що кредитний договір № 1295-7709 від 01.11.2023 року укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України, з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може, з огляду на наступне.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України).

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика, кредит, банківський вклад), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року (далі - Закон № 675-VIII) , який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII (в редакції, чинній на час укладення договору) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Відповідно до частини 3 статті 11 цього Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами частини 8 статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону № 675-VIII передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону № 675-VIII.

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції на підставі належної правової оцінки обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, дійшов обґрунтованого висновку про укладеність 01 листопада 2023 року між сторонами кредитного договору № 1295-7709, а також додаткової угоди від 03 листопада 2023 року до нього, шляхом їх підписання ОСОБА_1 за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора (А9193), а також отримання відповідачкою кредитних коштів у загальному розмірі 18 000,00 грн.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 526, частини першої статті530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.

Заборгованість в частині основної суми боргу (суми позики) у розмірі 18 000,00 грн, що обліковується за позичальником ОСОБА_1 , підтверджується зібраними та дослідженими доказами у справі. Доказів погашення заборгованості в цій частині складової боргу у повному обсязі відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачка порушила умови кредитного договору та допустила кредитну заборгованість, що є підставою для стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту у розмірі 18 000,00 грн на користь кредитора (позивача).

Щодо стягнення відсотків за користуванням кредитними коштами.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно вимог частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справах про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави, кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме, надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

У справі, яка переглядається, фактичні обставини справи вказують на те, що позивач (кредитор) довів належними і допустимими доказами факт укладення між ним та ОСОБА_1 кредитного договору, надання позичальнику кредитних коштів, тобто, виконання належним чином своїх обов`язків.

Заявлені позивачем вимоги про сплату процентів за користування грошовими коштами, що були надані як кредит, та обраховані позивачем (кредитором) на узгоджених сторонами умовах договору відповідно до п.п. 4.10. кредитного договору, а саме: стандартна процентна ставка становить 3,0 % за кожен день користування кредитом.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору № 1295-7709 від 01 листопада 2023 року та додаткової угоди від 03 листопада 2023 року до неї. Зазначений договір недійсним в частині сплати процентів за користування позикою не визнано.

При цьому, встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за договором, який долучений позивачем до позовної заяви, згідно якого станом на 17 січня 2025 року за позичальником обліковується прострочена заборгованість в сумі 176 040 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 18 000,00 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 158 040 гривень. За вказаний період позичальником сплачено 29 листопада 2023 року один платіж у розмірі 1 200 грн на виконання зобов?язання і вказані кошти зараховані кредитором в рахунок погашення боргу за простроченими процентами за користування кредитом.

Так, розрахунком заборгованості підтверджується, що з 01.11.2023 року по 29.11.2023 року нараховувалася процентна ставка у розмірі 2,5%, а з 30.11.2023 року - процентна ставка 3 %.

Крім того, як свідчать вимоги позову, позивачем (кредитором) було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме: часткового списання позичальнику заборгованості за нарахованими процентами у сумі 87 240 гривень, а відтак, прострочена заборгованість за нарахованими процентами визначена позивачем в сумі 70 800 гривень.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Колегія суддів апеляційного суду, перевіряючи розрахунок заборгованості в частині складової боргу за нарахованими процентами за користування кредитом, не може погодитися з його правильністю, з огляду на таке.

22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 року - денна ставка не більше 1,5%, з 20.08.2024 року- денна ставка не більше 1%.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу Iцього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Досліджуючи розрахунок заборгованості відповідки по процентам за користування кредитом, колегія суддів апеляційного суду встановила, що позивачем розмір заборгованості за нарахованими процентами в сумі 70 800 грн обраховано з 01 листопада 2023 року по 29 листопада 2023 року за ставкою 2,50% за кожен день користування кредитом та з 30.11.2023 по 26.08.2024 року за ставкою 3 %.

Визначаючи розмір заборгованості в частині процентів за користування кредитом у межах погодженого сторонамидоговору строку надання кредиту, колегія суддів апеляційного суду, з урахуванням вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», виходячи з того, що денна ставка відсотків, починаючи з 24.12.2023 року має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 року - не більше 1,5%, з 20.08.2024 року- не більше 1%, встановила, що наведені позивачем розрахунки в частині заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом за період з 24 грудня 2023 року по 26 серпня 2024 року не узгоджуються із приписами Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

За проведеними розрахунками, з урахуванням максимального розміру денної процентної ставки 2,5%, що діє з 24 грудня 2023 року, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що за період з 24 грудня 2023 року по 21квітня 2024 року розмір процентів, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», становить 54 000 грн (120 днів х 450 грн в день).

За період з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 рокурозмір процентів, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», становить 32 400 грн (120 днів х 270 грн в день).

За період з 20 серпня 2024 року по 26 серпня 2024 рокурозмір процентів, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», становить 1 260 грн (7днів х 180 грн в день).

Отже, загальна сума заборгованості за процентами становить 112 320 грн ( за період з 01.11.2023 року по 23.12.2023 року - 24 660 грн. + за період з 24.12.2023 року по 21.04.2024 року за ставкою 2,5%,-54 000 грн., + за період з 22.04.2024 року по 19.08.2024 року за ставкою 1,5% -32 400 грн, + за період з 20.08.2024 року по 26 .08.2024 року за ставкою 1%- 1320 грн.).

При цьому, колегією суддів враховується, що позивачем (кредитором) було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме - часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 87 240 гривень.

Отже, в межах заявлених позивачем вимог в частині складової боргу за нарахованими процентамиза період з 01.11.2023 року по 26 серпня 2024 року, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 25 080 грн ( 112 320 грн - 87 240 грн.). В інший частині вимог про стягнення заборгованості за складовою боргу за нарахованими процентами слід відмовити.

Посилання апелянта на форс-мажорні обставини як на підставі не можливості належного виконання зобов'язання, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин. Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності судам необхідно встановити, які саме зобов`язання за договором були порушені/невиконані та причину такого невиконання. Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання цивільного зобов`язання. Верховний Суд у своїх висновках наголошував, що сам факт введення воєнного стану не може вважатись належною правовою підставою для невиконання зобов`язань. Обставини, які виникли у зв`язку з війною мають безпосередньо впливати на можливість контрагента виконати свій обов`язок, отже сторона, яка посилається на вказану обставину повинна довести зв`язок між неможливістю виконання рішення та військовими діями. Разом з тим, відповідач належними та допустимими доказами не довела наявності зв`язку між неможливістю виконання нею своїх зобов`язань за кредитним договором та введенням воєнного стану на території України внаслідок широкомасштабного російського вторгнення.

Крім того, відповідно до ст. 617 ЦК України, форс-мажор звільняє лише від відповідальності за порушення зобов`язання, що сталося внаслідок такого форс-мажору, але не звільняє від виконання відповідного зобов`язання.

Це також узгоджується із загальновідомим принципом міжнародного публічного права, який дійшов до нас у незмінному вигляді ще з Римського права й закріплений у ст. 26 Віденської конвенції «Про право міжнародних договорів» 1969 року (ратифікована Україною 14.05.86), а саме: «кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись» (pacta sunt servanda). Цей самий принцип закріплено ст. 1 Закону України «Про міжнародні договори України» щодо публічного права, а також він міститься у ст. 629 ЦК України, якою встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами щодо приватного права.

Саме цих негативних наслідків невиконання зобов`язання (відповідальності) можна уникнути внаслідок форс-мажору. Проте, як вже зазначено вище, форс-мажор не звільняє від виконання самого зобов`язання. Предметом же спору у даній справі є стягнення основної заборгованості за договором, строк повернення якої настав.

Колегія суддів також звертає увагу, що позивач не заявляв до стягнення сум відповідальності (штрафи/пеня), а тільки тіло кредиту і проценти за поточною ставкою, а відповідно до ст. 617 ЦК України форс-мажор звільняє лише від відповідальності за порушення зобов`язання.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на неврахування судом висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 3 липня 2019 року, оскільки у справі № 342/180/17 та у справі, яка переглядається, порівнювані правовідносини не є подібними. З даної постанови у справі № 342/180/17 вбачається, що судом здійснювалось дослідження заяви анкети про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а не договору укладеного відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», норми якого регулюють правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем у даній справі. Тому посилання на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 3 липня 2019 року, є нерелевантним.

Перевіривши в межах доводів апеляційної скаргипредставника відповідача ОСОБА_1 адвоката Федака Максима Леонідовича правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, не в повній мірі дослідив та не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору в частині складової боргу за нарахованими процентами, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення у повному обсязі позову ТОВ «Укр Кредит Фінанс» в частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами, без оцінки вказаних обставин у сукупності не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи в частині складової боргу за нарахованими процентами, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Оскільки суд першої інстанції в резолютивній частині оскаржуваного рішення визначив загальну суму заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором однією сумою, з метою уникнення ускладнень при виконанні судового рішення, колегія апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ТОВ «Укр Кредит Фінанс».

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог- частина 2 статті 141 ЦПК України.

При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Після апеляційного перегляду позовні вимоги задоволено частково (48,51 %), а тому судовий збір, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за подання позовної заяви становить 1 175,11 грн.

За результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а тому з відповідача ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі, що становить суму 1 870, 94 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 626-629, 1048, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» ст. ст. 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Федака Максима Леонідовича задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 407) заборгованість за кредитним договором № 1295-7709 у розмірі 43 080,00 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту - 18 000,00 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 25 080,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 407) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 175,11 грн

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 407) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 870, 94 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: