ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2150/25 Справа № 188/494/24 Суддя у 1-й інстанції - Місюра К. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2024 року, у складі судді Місюри К.В. по справі № 188/494/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу (а.с. 3-6), в обґрунтування якої посилалась на те, що вона починаючи з 2011 року проживала разом із померлим ОСОБА_2 , як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу.

За час проживання однією сім`єю як чоловік та дружина вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, придбали спільно будинок, в якому було обидва зареєстровані та проживали в ньому, займалися його благоустроєм, робили ремонт, купували меблі, але шлюб не реєстрували, так як в цьому не було потреби.

У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України ОСОБА_2 було мобілізовано 26.05.2023 року, він проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання ОСОБА_2 загинув, що і зумовило її звернутися до суду.

Враховуючи вказані обставини заявник просила суд встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 , під час виконання військового обов`язку при захисті Батьківщини в результаті збройної агресії російської федерації проти України, проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу, в період часу з 01 березня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 01.03.2011 року по 19.11.2023 року відмовлено (а.с. 58-60).

Не погодившись із такими рішеннями суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу (а.с. 65-70, 80-85), посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, а також на порушення норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її заяву задовольнити.

Заінтересовані особи не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог з наступних підстав.

Судами встановлено, що згідно паспорту (серія НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 27.03.2018 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно паспорту (серія НОМЕР_3 ) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 27.03.2018 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 1 Договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.12.2017 року, ОСОБА_3 (продавець) передав у власність, а ОСОБА_2 (покупець) прийняв цілий житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 8 Договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.12.2017 року покупець ( ОСОБА_2 ), повідомив продавця ( ОСОБА_3 ) про те, що в шлюбі не перебуває та майно належатиме йому на праві особистої приватної власності.

Згідно акту про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 від 28.11.2023 року, складеного депутатом Української Сілької ради Синельниківського району Дніпропетровської області в присутності сусідів свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який також підписаний братом ОСОБА_2 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , склали цей акт про те, що гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею з 2011 року по теперішній час був зареєстрований та проживав однією сім`єю як чоловік та дружина без укладення шлюбу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали спільний бюджет, спільне харчування, вели сумісне господарство, придбали разом будинок за вказаною адресою в якому і проживали, здійснили зі спільного бюджету купівлю побутової техніки (холодильник, морозильну камеру, телевізор, пральну машину, посуд, меблі та ін.). У зв`язку із слабким станом здоров`я ОСОБА_1 перебувала на фінансовому утриманні ОСОБА_2 . Встановлені факти також підтвердив рідний брат ОСОБА_2 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №511 від 11.07.2023 року, солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_2 призначено на посаду навідника 2 кулеметного відділення кулеметного взводу 1 стрілецького батальйону.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №967 від 10.12.2023 року, солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_2 , колишнього стрільця-помічника гранатометника 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_4 стрілецького батальйону, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок отримання вогневого поранення несумісного з життям під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 20.11.2023 року. Загибель настала під час виконання обов`язків військової служби при захисті Батьківщини.

Також у вказаному витязі із наказу, в якості дружини загиблого зазначено ОСОБА_6 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

В якості дружини загиблого зазначено ОСОБА_6 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , також у витязі із наказу командира НОМЕР_5 окремої механізованої бригади №344-рс від 10.12.2023 року.

Згідно доповіді по факту загибелі під час виконання бойових завдань військовослужбоця військової частини НОМЕР_1 солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_2 , в розділі Особисті анкетні дані, зазначено, близькі родичі дружина ОСОБА_7 , брати ОСОБА_8 та ОСОБА_2 .

У повідомленні про смерть адресованому начальнику ІНФОРМАЦІЯ_7 , зазначено про сповіщення дружини ОСОБА_9 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про те, що її чоловік ОСОБА_2 , 1977 р.н., мужньо виконавши військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 поблизу н.п. Андріївка Донецької області.

Відповідно до свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_6 від 28.11.2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Андріївка Донецької області.

ОСОБА_1 здійснила поховання ОСОБА_2 на підтвердження чого в матеріалах справи наявна накладна №281 від 21.11.2023 року.

Також в суді першої інстанції були допитані свідки, які пояснили суду наступне.

Свідок ОСОБА_10 повідомив, що він є депутатом і проживає в тому ж селі, що і ОСОБА_1 . Йому відомо про те, що вона більше 10 років проживала з ОСОБА_2 , але більш конкретні деталі (з якого та по який час, за якою адресою) він не пам`ятає та не може повідомити.

Свідок ОСОБА_2 повідомив, що він є рідним братом ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_8 на війні. Повідомив, що його брат давно знайомий з ОСОБА_1 , з якою разом проживав до того, як пішов на війну, але більш точних дат він не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_4 повідомила, що вона є сусідка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які почали проживати по сусідству з 2017 року, оскільки купили будинок.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона також є сусідка ОСОБА_1 з 2017 року, але більш детальної інформації вона надати не може, оскільки нічого не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_11 повідомила суду, що знає ОСОБА_1 давно, яка проживала з ОСОБА_2 з 2011 року спочатку в гуртожитку, в потім в 2017 році вони придбали будинок в с. Мар`янка, де і жили до загибелі ОСОБА_2 .

Також, апелянтом разом з апеляційною скаргою надано акт про підтвердження факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , Українська сільська територіальна громада від 28.10.2024 року, складеного жителями села Мар`янка Української сільської територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області, які засвідчують про те, що гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала із загиблим захисником України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в громадському шлюбі з 2011 року і по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 2011 року по 2017 рік сім`я проживала в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 . За даною адресою був зареєстрований тільки ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 постійно проживала разом з ним без реєстрації, так як на той час була зареєстрована в батьківській хаті в Межівському районі. 12.12.2017 року сім`я за спільні кошти купила будинок за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою ОСОБА_1 зареєструвалась 27.03.2018 року. Разом з нею був зареєстрований та проживав однією сім`ю як чоловік та дружина без укладення шлюбу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали спільний бюджет, спільне харчування, вели сумісне домашнє господарство, обробляли город, тримали корову, курей, качок, свиней. Придбали разом будинок за вказаною адресою в якому і проживали, здійснили зі спільного бюджету купівлю побутової техніки (холодильник, морозильну камеру, телевізор, пральну машину, посуд, меблі та ін.). У зв`язку із слабким станом здоров`я ОСОБА_1 перебувала на фінансовому утриманні ОСОБА_2 . Сім`я жила дружно, у взаємоповазі та розумінні один до одного, користувалися повагою серед односельців.

Згідно відповіді першої Синельниківської державної нотаріальної контори №517/02-14 від 26.08.2025 року на запит суду апеляційної інстанції, повідомлено про те, що спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , не заводилась.

Згідно відповіді Синельниківського ВДРАЦС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) №940/31.23-25 від 20.11.2025 року на запит суду апеляційної інстанції, повідомлено про відсутність актового запису про шлюб складеного на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за період з 01.03.2011 року по 19.11.2023 року та актового запису про шлюб складеного на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за період з 01.03.2011 року по теперішній час.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з її недоведеності.

Такі висновки суду першої інстанції у не повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Правовий інститут шлюбу визнається як одне з найважливіших фундаментальних людських прав. Відповідно до законодавства України, реалізуючи право на особисту свободу, кожна людина має право на створення сім`ї та проживання в ній (ст. 4 Сімейного кодексу України).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Пунктом 7 зазначеної Постанови роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Як роз`яснено в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, судом встановлюються факти, які породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до положення частин 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство - є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №5-рп/99 від 03.06.1999 року у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї") визначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження №14-130цс19) зроблено висновок, що: «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Показання свідків та спільні світлини не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16 (провадження №61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц (провадження №61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц (провадження №61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц (провадження №61-42601св18).

Наведена судова практика свідчить про те, що питання щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів.

Згідно із положеннями статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, закон вимагає існування всіх вище перелічених обставин одночасно, які відповідно до положень ст. ст. 77-80 ЦПК України, мають бути підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Висновки суду про те, що у наданій заявницею накладній № 281 від 21.11.2023 року, замовником та платником коштів на поховання ОСОБА_2 , є Троїцька сільська рада Синельниківського району Дніпропетровської області, а не ОСОБА_1 колегія суддів вважає помилковими, оскільки зі змісту вказаної накладної вказані товари та послуги відпущено Лілії, а не Троїцькій сільській раді, як вважав суд першої інстанції. Вказана накладна також не містить відомостей, що саме Троїцькою сільською радою було сплачено такі товари та послуги.

Надаючи оцінку наданому заявником акту від 28.11.2023 року суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що вказаний акт не підтверджує факт спільного проживання заявника з померлим саме з 2011 року, оскільки в ньому містяться суперечності. Однак, колегія суддів вважає, що враховуючи вказаний акт в сукупності з іншими доказами наявними в матеріалах справи суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні у задоволенні заяви повністю.

Надаючи оцінку наданим документам з військової частини де проходив службу померлий ОСОБА_2 колегія суддів дійшла висновку, що вказані документи також підтверджують той факт, що померлий вважав заявницю своєю дружиною, тому співробітниками військової частини в його анкетних даних зазначили її саме за його прізвищем « ОСОБА_12 ».

Враховуючи вищевказані обставини справи, наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, правові позиції Верховного суду, колегія суддів вважає, що заявником не надано беззаперечних, належних та достатніх доказів на підтвердження факту її спільного проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_2 у період саме з 01.03.2011 року по день його загибелі ІНФОРМАЦІЯ_9 , однак останньою підтверджено факт її спільного проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_2 у період саме з 27.03.2018 року по день його загибелі ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Надані докази та показання свідків підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виникнення між ними взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти, піклування чоловіка та жінки один про одного.

Отже, колегія апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2024 року скасувати з ухваленням нового рішення.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрацію шлюбу в період з 27.03.2018 року по 19.11.2023 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 17 грудня 2025 року.

Повний текст постанови складено 25 грудня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна