провадження № 2/361/5771/25
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

23 грудня 2025 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Ведмідь Н.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Держави України в особі Президента України про зобов`язання усунути перешкоди у здійсненні прав позивача вчиненні введенням в дію нових законів України та змін до існуючих пов`язаних із житловим правом,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до Держави України в особі Президента України про зобов`язання усунути перешкоди у здійсненні прав позивача вчиненні введенням в дію нових законів України та змін до існуючих пов`язаних із житловим правом.

18.12.2025 ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.07.2025 справу передано до Броварського міськрайонного суду Київської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2025, справу було передано на розгляд судді Ведмідь Н.В.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, суддя дійшла висновку, що у відкритті провадження у справі слід відмовити, враховуючи наступне.

В позовній заяві позивач просила, серед іншого, зобов`язати Президента України про відновлення законності та правопорядку, поновлення речового обігу її спадкових будинків та споруд, виведених із речового обігу введенням нових законів України та внесенням змін до існуючих законів України внаслідок їх підписання Президентом України, як представника України, гаранта прав та свобод людини та громадянина, у тому числі гаранта непорушності права власності на приватні будинки, які були законно збудовані до 1991 року та права на які зареєстровані за нею по праву спадкування;

Припинити втручатися у здійснення нею конституційних прав володіння, користування та розпорядження спадковим майном внаслідок введення нових законів України та внесення змін до існуючих законів України

Усунути перешкоди за якими була створена загроза знищення її спадкових будинків чи їх продажу без згоди позивача шляхом надання позивачу ефективного правового способу захисту прав володіння та користування спадковим майно;

Змінити законні підстави набуття права власності місцевими радами на земельні ділянки, приватне майно, шляхом припинення введених в дію нормативно-правових актів Кабінету міністрів Уураїни, законів, які це право порушують та введенням нових законів.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно із частиною четвертою статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні, зокрема, справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Президента України.

Особливості розгляду наведеної категорії справ визначені в статті 266 КАС України, у пунктах 1, 2 частини першої якої зазначено, що правила цієї статті поширюються, зокрема, на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) указів, розпоряджень, дій і бездіяльності Президента України.

При цьому, згідно зі статтею 147 Конституції України, питання про відповідність Конституції України законів України віднесено до виключної компетенції Конституційного Суду України.

Пунктом 1 частини першої статті 150 Конституції України так і визначено, що до повноважень Конституційного Суду України належить, зокрема, вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність): законів та інших правових актів Верховної Ради України; актів Президента України; актів Кабінету Міністрів України; правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Відповідно до частини першої статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Аналогічні положення закріплені й у статті 1 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України», згідно з якою Конституційний Суд України є органом конституційної юрисдикції, який забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України. До повноважень Конституційного Суду України належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим (пункт 1 частини першої статті 7 цього ж Закону).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду у зв`язку з тим, що законні підстави набуття права власності не відповідають Конституції України, на думку позивача, закони які регулюють набуття права власності, зміни правового режиму об`єктів нерухомого майна за підписом Президентом України є протиправними та такі, що порушують право позивача на правомірне володіння спадковим майном.

Оскільки, віднесення питання про відповідність Конституції України законів України до виключної компетенції Конституційного Суду України, суддя приходить до висновку, що такий спір підлягає розгляду за правилами конституційного судочинства.

Вказане не суперечить суті права позивача на доступ до суду, переслідує легітимну мету здійснення у судочинстві процесуальних дій і прийнятих процесуальних рішень, а відповідне обмеження доступу до суду є пропорційним цій меті.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» (Peretyaka And Sheremetyevv. Ukraine) від 21 грудня 2010року, заяви №17160/06 та №35548/06, §33). Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 186, 258-261, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Президента України про зобов`язання усунути перешкоди у здійсненні прав позивача вчиненні введенням в дію нових законів України та змін до існуючих пов`язаних із житловим правом - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Н.В. Ведмідь