Провадження № 2/522/7515/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Запольської А.М.,

учасники справи у судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Перевальської державної нотаріальної контори про визнання обтяження на нерухоме майно таким, що не стосується спадкодавця та зняття обтяження,

ВСТАНОВИВ:

21.07.2025 позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Перевальської державної нотаріальної контори про визнання обтяження на нерухоме майно таким, що не стосується спадкодавця та зняття обтяження.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті ОСОБА_2 позивачем було відкрито спадкову справу, що підтверджується витягом із реєстру спадкових справ № 80228293 від 24.02.2025.

До складу спадкового майна входить 264/1000 часток квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на цю частку належало ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується договором дарування та витягом з Державного реєтсру речових прав.

Під час оформлення спадщини виявлено наявність заборони на відчуження нерухомого майна, зареєстрованої 05.04.2006 Перевальською державною нотаріальною конторою (реєстрацій номер 3066648). Зі змісту реєстру вбачається, що обтяження накладено на ОСОБА_2 без зазначення РНОКПП або дати народження. Це обтяження фактично перешкоджає оформленню спадкових прав, хоча ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 не є стороною правовідносин, які стали підставою для його внесення. Наявність обяження на прізвище, ім`я та по-батькові призвела до помилкового накладення заборони на майно спадкодавця.

Враховуючи зазначене, просить суд:

- визнати обтяження (заборона на відчуження нерухомого майна), зареєстроване Перевальською державною нотаріальною конторою 05.04.2006 за реєстровим № 3066648 на ім`я ОСОБА_2 таким, що не стосується ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 і не може бути застосованим до належного йому нерухомого майна;

- зобов`язати Державного реєстратора зняти обтяження з частки у праві власності розміром 264/1000 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю ОСОБА_2 , 1959 р.н., РНОКПП НОМЕР_1 .

28.07.2025 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси позовну заяву залишено без руху.

01.08.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

11.09.2025 ухвалою суду відкрто провадженняу справі за правилами загального позовного провадження.

15.09.2025 від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі.

29.10.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

09.12.2025 сторони в судове засідання не з`явились.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовим записом про народження № 632 від 25.03.1987, виданим Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторно) серії НОМЕР_2 , виданим 21.02.2025 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Після смерті ОСОБА_2 позивачем було відкрито спадкову справу, що підтверджується витягом із реєстру спадкових справ № 80228293 від 24.02.2025.

До складу спадкового майна входить 264/1000 часток квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на цю частку належало ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується договором дарування від 30.01.2014 № 414 та витягом з Державного реєтсру речових прав.

Під час оформлення спадщини виявлено наявність заборони на відчуження нерухомого майна, зареєстрованої 05.04.2006 Перевальською державною нотаріальною конторою (реєстрацій номер 3066648).

Зі змісту реєстру вбачається, що обтяження накладено на ОСОБА_2 без зазначення РНОКПП або дати народження.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, що померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Положеннями ст. 15 ЦК України унормовано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідност. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Позивач не може вступити у спадщину та набути у власність спадкове майно, з огляду на наявність арешту.

Як зазначено в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 2/0301/806/11 незняття арешту з майна боржника протягом тривалого часу за відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Іншого способу захисту порушеного права, окрім звернення із даним позовом позивач не має, як і неможливо встановити особу в інтересах якої накладався арешт на майно.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що в кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80, 81, 83), від 01 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18 (підпункт 11.12), від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)].

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, що є складовою класичного принципу "jura novit curia" (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19).

Невідповідність чи неповна відповідність позовних вимог належному способу захисту не може бути підставою для відмови в позові з формальних підстав, якщо прагнення позивача не викликає сумніву, а позовні вимоги можна витлумачити відповідно до належного способу захисту прав. Протилежний підхід не відповідав би завданням господарського судочинства (стаття 2 ГПК України). Близькі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 904/7803/21, від 20 вересня 2023 року у справі № 910/3453/22, від 01 листопада 2023 року у справі № 910/7987/22.

У свою чергу, якщо невідповідність способу захисту критеріям належності та ефективності призводить до відмови в задоволенні позовних вимог, то в разі посилання позивача на неправильні (невідповідні предмету позову) законодавчі положення суд має застосувати відповідну законодавчу норму самостійно. Така помилка позивача не може слугувати підставою для відмови в позові.

У такому разі спосіб захисту опосередковується позовною вимогою, яка втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінку предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке він зазначає в позовній заяві, здійснює суд, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 924/831/17, від 26 травня 2022 року у справі № 910/17717/20, постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2024 року у справі № 990/150/23).

Зазначені висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.07.2025 у сраві № 910/2389/23 від 16.07.2025.

При таких обставинах, суд вважає можливим захистити право позивача, скасувавши обтяження, а саме заборону на відчуження частки квартири, оскільки позов є доведеним позивачем, спосіб захисту права не суперечить закону, та в порядку ч. 2 ст. 5 ЦПК України є ефективним.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 263 265, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовн ОСОБА_1 до Перевальської державної нотаріальної контори про визнання обтяження на нерухоме майно таким, що не стосується спадкодавця та зняття обтяження задовольнити частково.

Скасувати обтяження (заборона на відчуження нерухомого майна), зареєстроване Перевальською державною нотаріальною конторою 05.04.2006 за реєстровим № 3066648 на ім`я ОСОБА_2 з частки у праві власності розміром 264/1000 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

У зв`язку з тривалим аварійним відключенням світла, повний текст судового рішення складено 22.12.2025.

Суддя Павлик І.А.