1Справа № 335/7222/21 4-с/335/58/2025
УХВАЛА

про залишення скарги без розгляду у частині вимог

25 грудня 2025 року суддя Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя Шалагінова А. В., ознайомившись з матеріалами скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Осадчої Катерини Ігорівни у виконавчому провадженні № 76759436,

В С Т А Н О В И В:

24.12.2025 до суду поштою надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Осадчої Катерини Ігорівни у виконавчому провадженні № 76759436, яка полягає у не розгляді по суті клопотання стягувача від 03.12.2025, невжитті заходів примусового виконання рішення (нездійсненні перевірки, нескладанні актів та ненакладенні штрафів) по 37 зафіксованих фактах невиконання судового рішення боржником у період з 12.07.2025 по 02.12.2025.

Вивчивши матеріали скарги, доходжу висновку, що скаргу слід повернути скаржнику без розгляду з таких підстав.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 449 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Скарга подана заявником до суду поштою 22.12.2025, що підтверджується даними АТ «Укрпошта» на конверті, в якому надійшла скарга до суду.

Водночас, бездіяльність державного виконавця за змістом скарги полягала у не розгляді по суті клопотання стягувача від 03.12.2025 про притягнення боржника до відповідальності за невиконання судового рішення, та невжитті заходів примусового виконання рішення (нездійсненні перевірки, нескладанні актів та ненакладенні штрафів) за 37 зафіксованих фактах невиконання судового рішення боржником у період з 12.07.2025 по 02.12.2025.

Водночас, у скарзі заявник посилається на те, що листом від 15.12.2025 він отримав відповідь на своє клопотання від 03.12.2025, яку вважає неналежним процесуальним реагуванням на своє звернення.

До скарги заявником долучено клопотання про поновлення строку на подання скарги, яке мотивовано тим, що не вважає процесуальний строк пропущеним, оскільки предметом оскарження є не окремі факти зриву побачень, а системна бездіяльність виконавця щодо розгляду його узагальненого клопотання від 03.12.2025. Про факт відмови виконавця реагувати на його клопотання та про протиправну позицію виконавця заявник дізнався 16.12.2025, отримавши електронною поштою формальну відповідь (лист) від 15.12.2025, а тому вважає, що строк оскарження має обчислюватися з 26.12.2025.

Також у цьому клопотанні заявник вказує, що у разі, якщо суд дійде висновку, що строк оскарження бездіяльності щодо епізодів, які мали місце у липні-листопаді 2025 року формально пропущений, просить поновити цей строк та врахувати такі поважні причини: необхідність встановлення системності порушень, триваючий характер правопорушення, добросовісне очікування безпосередньої участі виконавця та виявлення факту підміни виконавчих дій.

Разом із тим, вказані доводи заявника в частині дотримання заявником строку на оскарження бездіяльності державного виконавця у вигляді невжиття заходів примусового виконання рішення (нездійсненні перевірки, нескладанні актів та ненакладенні штрафів) за 37 зафіксованих фактах невиконання судового рішення боржником у період з 12.07.2025 по 02.12.2025, та похідних від цієї вимог про зобов`язання державного виконавця провести перевірку виконання рішення суду за 37 епізодами, що мали місце протягом періоду 12.07.202502.12.2025, складення за ними окремих актів та вирішити питання про накладення штрафу за кожен випадок порушення окремо, вирішення питання про направлення до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, у зв`язку із систематичним невиконанням рішення суду, вважаю помилковими, з огляду на таке.

Так, скарга ОСОБА_1 містить дві вимоги: перша вимога стосується неналежного розгляду його клопотання від 03.12.2025, а друга вимога невжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, які мали місце під час побачень заявника з дитиною протягом періоду 12.07.202502.12.2025. Поновити свої порушені права заявник просить у скарзі шляхом зобов`язання державного виконавця розглянути клопотання від 03.12.2025 по суті, провести перевірку виконання рішення суду за 37 епізодами, що мали місце протягом періоду 12.07.202502.12.2025, складення за ними окремих актів та вирішити питання про накладення штрафу за кожен випадок порушення окремо, вирішення питання про направлення до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, у зв`язку із систематичним невиконанням рішення суду.

Суд погоджується із тими доводами скаржника, що строк на оскарження дій державного виконавця з приводу розгляду клопотання заявника від 03.12.2025 не пропущено, оскільки відповідь на вказане клопотання заявник отримав 16.12.2025, а до суду з цією скаргою звернувся 22.12.2025, тобто у межах 10-денного строку на оскарження, визначеного п. «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК України.

Водночас, необґрунтованими є доводи заявника щодо дотримання ним строку на оскарження бездіяльності в іншій частині скарги, яка стосується періоду бездіяльності державного виконавця, яка мала місце у чітко окреслені заявником часові проміжки під час побачень з дитиною в режимі відеозв`язку з 12.07.2025 по 02.12.2025, під час яких державний виконавець, на думку заявника, не вжив заходів примусового виконання рішення суду, та похідних від них вимог про зобов`язання державного виконавця вчинити певні дії.

Про факти не вжиття, на думку заявника, вищезазначених заходів примусового виконання рішення, які він просить зобов`язати вжити у скарзі, він дізнавався безпосередньо під час побачень з дитиною, що випливає, зокрема, зі змісту його скарги, в якій він вказує, що зустрічі відбувались за його участі, однак за відсутності психолога, а державним виконавцем не було здійснено перевірку виконання рішення боржником, не складено відповідні акти за наслідками побачень з дитиною та не вжиті інші передбачені законом заходи.

При цьому скаржник, вважаючи бездіяльність виконавця триваючою, просить зобов`язати державного виконавця скласти акти та вжити інших заходів окремо за кожен випадок невиконання рішення боржником, тобто сам вказує про окремі випадки таких порушень, які мали місце під час кожного побачення з дитиною в режимі відеозв`язку у вказаний період.

Відтак, враховуючи дату останнього побачення з дитиною 02.12.2025, строк на оскарження бездіяльності державного виконавця, визначений п. «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК України, має обчислюватися з 03.12.2025. Враховуючи дату подання скарги 22.12.2025 шляхом відправлення поштою, вказаний строк заявником пропущено.

Поважних причин пропуску такого строку заявник у клопотанні не зазначив.

Вказані ним у клопотанні обставини, а саме необхідність встановлення системності порушень, триваючий характер правопорушення, добросовісне очікування безпосередньої участі виконавця та виявлення факту підміни виконавчих дій, не можуть вважатися поважними причинами пропуску вказаного строку, оскільки не свідчать про неможливість заявника звернутися зі скаргою у визначений п. «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК України строк з об`єктивно непереборних причин, які не залежали від його волевиявлення та були пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволили вчасно реалізувати право на судовий захист.

За практикою Верховного Суду з вирішення питань поважності причин пропуску процесуальних строків звертається увага на те, що при визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. В той же час, поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволили вчасно реалізувати право на судовий захист.

В контексті клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду зі скаргою, ним зазначаються обставини, за яких заявник самостійно для себе з`ясував, що бездіяльність виконавця, яка мала місце протягом побачень з дитиною у період 12.07.202502.12.2025, порушує його права як стягувача, адже встановив тривалість такої бездіяльності, її системність, очікування вчинення від виконавця певних дій тощо. Водночас, ці обставини не можуть розцінюватися судом як об`єктивно непереборні і такі, що не залежали від волевиявлення заявника та перешкоджали йому звернутися до суду з цією скаргою. Відтак, клопотання ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку для звернення зі скаргою підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою. У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.

З урахуванням викладеного, скарга ОСОБА_1 в частині вимог про оскарження бездіяльності державного виконавця, яка полягає у невжитті державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, які мали місце під час побачень заявника з дитиною протягом періоду 12.07.202502.12.2025, та похідних вимог про зобов`язання державного виконавця провести перевірку виконання рішення суду за 37 епізодами, що мали місце протягом періоду 12.07.202502.12.2025, складення за ними окремих актів та вирішити питання про накладення штрафу за кожен випадок порушення окремо, вирішення питання про направлення до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, у зв`язку із систематичним невиконанням рішення суду, підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 14, 43, 44, 260, 261, 447449 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку для подання скарги залишити без задоволення.

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Осадчої Катерини Ігорівни у виконавчому провадженні № 76759436 в частині вимог про оскарження бездіяльності державного виконавця, яка полягає у невжитті державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, які мали місце під час побачень заявника з дитиною протягом періоду 12.07.202502.12.2025, та похідних вимог про зобов`язання державного виконавця провести перевірку виконання рішення суду за 37 епізодами, що мали місце протягом періоду 12.07.202502.12.2025, складення за ними окремих актів та вирішити питання про накладення штрафу за кожен випадок порушення окремо, вирішення питання про направлення до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, у зв`язку із систематичним невиконанням рішення суду залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її складання.

Суддя А. В. Шалагінова