Номер провадження: 22-ц/813/6405/25
Справа № 497/870/24
Головуючий у першій інстанції Кравцова А. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 13 червня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун Марина Іванівна та Ізмаїльський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту родинних відносин і визнання права власності у порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Болградського районного суду Одеської області перебуває справа за позовом ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун Марина Іванівна та Ізмаїльський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту родинних відносин і визнання права власності у порядку спадкування,

26.03.2025 року через канцелярію суду надійшло клопотання позивача ОСОБА_3 про призначення судової медичної (молекулярно-генетичної) експертизи.

В обґрунтування зазначено, що експертиза необхідна для встановлення кровної спорідненості малолітньої дочки заявниці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її біологічним батьком - спадкодавцем ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим. що батько в актовому записі про народження дитини записаний на підставі ст. 135 СК України - зі слів матері. Тому заявниця як мати дитини, звернулася до суду з позовом про встановлення батьківства, для чого просить призначити ДНК-експертизу між її дочкою та другою дитиною спадкодавця ОСОБА_5 , а саме його сином - відповідачем ОСОБА_1 , який також є спадкоємцем майна ОСОБА_5 . Вважає, що відповідач ОСОБА_1 і малолітня ОСОБА_6 є братом і сестрою, оскільки їх батьком є одна й та сама людина - спадкодавець ОСОБА_5 . Встановлення батьківства позивачці потрібно для оформлення для її малолітньої дочки пенсію по втраті годувальника, а також оформити спадщину, яку малолітня дочка спадкодавця успадкувала за законом.

На вирішення судової молекулярно-генетичної експертизи з використанням ДНК позивачка просила поставити наступне запитання: чи є біологічна спорідненість між її малолітньою дочкою ОСОБА_4 та повнолітнім ОСОБА_1 - сином спадкодавця ОСОБА_5 від іншої матері, як неповнорідними братом та сестрою.

Здійснити експертизу просить доручити експертам КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи».

Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 13 червня 2025 року клопотання позивачки ОСОБА_3 про призначення судової медичної (молекулярно-генетичної) експертизи задоволено.

Призначено судову медичну (молекулярно-генетичну) експертизу, у справі №497/870/24 за позовом ОСОБА_3 - законного представника її малолітньої дочки ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , - про встановлення факту родинних відносин і визнання права власності у порядку спадкування, треті особи: приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун Марина Іванівна та Ізмаїльський відділ державної РАЦС в Ізмаїльському районі Одеської області Південного МУ МЮ (м. Одеса), проведення якої доручити КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» (65082, м. Одеса, пров. Валіховський, 4).

Поставлено на вирішення експертизи наступні питання:

чи є кровне споріднення між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як братом та сестрою через спільного батька?

якщо є, - чи є ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ?

Надано для здійснення експертизи усі необхідні документи, що містяться в матеріалах справи.

Попереджено експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

Покладено на позивача ОСОБА_3 обов`язок оплатити роботу експерта за здійснення експертизи, та роз`яснити сторонам положення ст.109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі.

Встановлено експертній установі КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» строк проведення експертизи не більше, ніж 90 календарних днів, починаючи з робочого дня, наступного за днем надходження даних матеріалів до експертної установи, і закінчуючи днем складання висновку експерта.

Роз`яснено сторонам, що згідно з нормами ч. ч. 1-3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона має довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зупинено провадження у цивільній справі № 497/870/24 на час проведення експертизи.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 =, від імені якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 13 червня 2025 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 13.06.2025 року ОСОБА_1 звернувся до адвоката Деревенського І.Ю. з метою укласти договір про надання професійної (правової) допомоги. У зв`язку з тим, що у ОСОБА_1 були відсутні будь-які матеріали пов`язані з розглядом даної справи, адвокат повідомив, що клієнту потрібно звернутися до суду з заявою про відкладення розгляду справи у зв`язку зі зміною адвоката. У судовому засіданні 13.06.2025 року ОСОБА_1 просив суд надати час новому адвокату для ознайомлення з матеріалами справи, на що отримав відмову судді, мотивуючи свою відмову тим, що суддя не може відкласти судове засідання без поважної причини. Однак, сторона скаржника зазначає, що зміна адвоката є поважною причиною для відкладення підготовчого судового засідання, оскільки ненадання особі можливості отримати кваліфіковану правову допомогу адвоката є прямим порушенням права на захист, гарантованого статтею 55 Конституції України та положеннями ЦПК України. Таким чином, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі було порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для розгляду до суду першої в новому складі суду згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України.

Крім того, скаржник зазначає, що позивачем були уточнені позовні вимоги, які фактично є зміною заявлених нею позовних вимог. Однак, станом на зараз, представнику відповідача взагалі не зрозуміло, які вимоги розглядаються судом першої інстанції, оскільки в матеріалах справи відсутня ухвала, в якій має бути зазначено про те: прийняті або відхилені змінені (уточнені) позовні вимоги, за таких обставин адвокат позбавлений можливості надавати якісну правову допомогу особі, інтереси якої представляє у цій справі.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання, призначене на 09.12.2025 року на 14:30 год., треті особи: приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. та Ізмаїльський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) не з`явилися, представник відповідача подала клопотання про розгляд справи за відсутністю позивача та її представника.

Присутні в судовому засіданні ОСОБА_3 та їїпредставник адвокат Максименко О.А., а також присутній у режимі відеоконференції представник ОСОБА_1 адвокат Деревенський І.Ю.не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за фактичною явкою сторін.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів враховує, що предметом оскарження є ухвала суду першої інстанції та зважає на розумність строків розгляду справи, а також на те, що явка сторін та третіх осіб в судове засідання суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи заяву про призначення експертизи суд першої інстанції послався на положення ст. 103 ЦПК України та виходив з того, що предметом позовних вимог є встановлення факту кровної спорідненості між дочкою позивачки - малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та, як стверджує позивачка, її батьком - спадкодавцем ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки позивачка не перебувала у зареєстрованому шлюбі зі спадкодавцем ОСОБА_5 , а відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України зі слів матері. Тому враховуючи предмет спору, що стосується не лише встановлення юридичного факту, який може бути встановлений без призначення такої експертизи, але й враховуючи спір про право на спадщину - іншим чином неможливо встановити спорідненість малолітньої дитини позивачки - ОСОБА_4 , в інтересах якої діє позивачка ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_1 , які, як вони стверджують, обидва є спадкоємцями ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та беручи до уваги, що для об`єктивного вирішення даного спору необхідні спеціальні знання в області судової медицини, суд дійшов висновку про призначення судової медичної (молекулярно-генетичної) експертизи.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно з частиною четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Порядок призначення судової експертизи, обов`язки, права та відповідальність судового експерта, організація проведення експертизи та оформлення її результатів визначається Законом України "Про судову експертизу", Цивільним процесуальним кодексом України, Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, науково - методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, іншими нормативно-правовими актами з питань судової експертизи.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України "Про судову експертизу").

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

За змістом частин другої, третьої статті 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до ч. 3 ст. 103 ЦПК України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" звернуто увагу судів на необхідність суворого додержання вимог закону при призначенні судових експертиз та використанні їх висновків (п. 1); проведення експертизи в суді повинно здійснюватися з додержанням правил, передбачених процесуальним законом.

Частиною 1 статті 104 ЦПК України визначено, що про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Отже, діючим цивільним процесуальним законодавством передбачено, що експертиза у справі призначається судом у разі необхідності з`ясування фактичних обставин, що становлять предмет доказування. Також за змістом вказаних норм кожна сторона має право надавати суду докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, обставин, для з`ясування яких необхідні спеціальні знання - висновки експертизи. У разі, якщо у сторони відсутня можливість самостійно надати висновок, відповідна сторона вправі заявити перед судом клопотання про призначення відповідної експертизи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" (заява № 61679/00) від 01 червня 2006 року зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів з`ясування або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 звернулася із позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин і визнання права власності у порядку спадкування. Так позивачем заявлено позовні вимоги в тому числі і щодо встановлення факту батьківства.

У свою чергу відповідач ОСОБА_1 заперечує щодо спорідненості малолітньої ОСОБА_4 з померлим ОСОБА_5 , тобто між сторонами існує спір щодо походження дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від ОСОБА_5 .

Відтак, предметом доказування у даній справі є наявність чи відсутність кровного споріднення між померлим та дитиною, а для з`ясування питання, чи є ОСОБА_5 біологічним батьком ОСОБА_4 необхідні спеціальні знання у галузі генетики.

За змістом ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до ст. 130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у ч. 3 ст. 128 цього Кодексу.

Тобто, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до ч. 1 ст. 130 СК України є смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим.

Крім того, для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України, можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що "в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства" (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

У справі "Міфсуд проти Мальти" (Mifsud v. Malta, заява № 62257/15, рішення набуло статусу остаточного 29 квітня 2019 року) ЄСПЛ повторив, що ДНК-тест це науковий метод, наявний для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.

Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 613/96/21 (провадження № 61-11529св22).

Колегія суддів вважає, що висновок судової молекулярно-генетичної експертизи відіграє ключову, а в багатьох випадках - вирішальну роль у встановленні факту батьківства.

Оскільки предметом позову у даній справі є встановлення факту батьківства, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доцільність призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, адже для з`ясування обставин, що мають істотне значення для справи, необхідні спеціальні знання.

При цьому висновок експерта є одним із доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а тому суд не має підстав відмовляти стороні у призначенні такої експертизи, якщо її проведення передбачене чинним законодавством.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

З огляду на вказане, суд зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (Домбо Бехеєр Б.В. проти Нідерландів, рішення ЄСПЛ від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88).

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Встановлено, що між сторонами існує спір щодо оспорювання батьківства, проте тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження, або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.

Апеляційний суд зазначає, що сторона у справі не може бути обмежена в реалізації свого процесуального права на подання, збір та долучення до матеріалів справи допустимих і передбачених законом доказів, зокрема й шляхом призначення експертизи.

Враховуючи обставини справи, чутливість правовідносин, в яких виник спір, колегія суддів вважає, що встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи.

За таких обставин, призначення судової експертизи за результатами розгляду клопотання позивача є елементом права на справедливий розгляд справи та відповідає принципу змагальності та рівності сторін.

Тому, забезпечуючи реалізацію процесуальних прав сторін у справі, з огляду на положення ст. 12, 13 ЦПК України, для з`ясування заявлених позивачем обставин справи, що потребують спеціальних знань, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення клопотання позивача і призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не відкладено розгляд справи за клопотанням відповідача у зв`язку зі зміною у нього адвоката, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 198 ЦПК України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках:

1) визначених частиною другою статті 223 цього Кодексу;

2) залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача;

3) в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 197 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

Так, відповідно до частини 2 статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження;

5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

З матеріалів справи вбачається, що згідно розписки від 20.05.2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Сахарова Н.М. була повідомлена, що розгляд справи відкладено на 13.06.2025 року на 11:00 год. (а. с. 107).

Повноваження адвоката Сахарової Н.М. на представництво інтересів ОСОБА_1 в Болградському районному суді Одеської області підтверджуються ордером серії ВН № 1383661 від 03 липня 2024 року на підставі договору 40 від 02 липня 2024 року (а. с. 56).

13.06.2025 року через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_1 подано клопотання в якому останній зазначив, що має намір укласти договір про надання правової допомоги з іншим адвокатом з цих підстав просив відкласти розгляд справи, призначений на 13.06.2025 року (а. с. 112).

Разом з тим, з протоколу судового засідання від 13.06.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 особисто прийняв участь у судовому засідання (а. с. 114).

Ураховуючи викладене вище, у суду першої інстанції не було обов`язкових підстав передбачених ч. 2 ст. 198 ЦПК України для відкладення підготовчого судового засідання.

Підстави поважності причин відкладення судового засідання є оціночними та вирішуються судом з урахуванням конкретних обставин справи.

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи та/або їх представників, а неможливість вирішення спору (питання) у відповідному судовому засіданні без участі особи, яка не з`явилась.

За таких обставин суд першої інстанції у межах своїх повноважень дійшов обґрунтованого висновку визнання неявки представника відповідача в судове засідання такою, що не перешкоджає розгляду заяви про призначення експертизи.

Згідно статті 376 ЦПК України наведені обставини не дають підстав для скасування правильного по суті рішення, відтак такі доводи відхиляються апеляційним судом.

Посилання скаржника на те що позивачем були уточнені позовні вимоги, які фактично є зміною заявлених нею позовних вимог та представнику відповідача взагалі не зрозуміло, які вимоги розглядаються судом першої інстанції, оскільки в матеріалах справи відсутня ухвала про прийняті або відхилені змінені (уточнені) позовні вимоги, не заслуговують на увагу, оскільки під час вирішення питання щодо призначення в справі експертизи обґрунтованість позову не досліджується, вказані обставини є предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті спору.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником процесуальних норм, і не спростовують правильного висновку про задоволення клопотання про призначення у справі судової медичної (молекулярно-генетичної) експертизи з вказаних вище підстав.

З огляду на те, що для встановлення наявності чи відсутності кровного споріднення необхідні спеціальні знання у галузі генетики, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення у справі судової медичної (молекулярно-генетичної) експертизи.

Вирішуючи питання щодо правомірності зупинення провадження в цій справі колегія суддів зауважує, що реалізація судом наданого йому процесуальним законом права вирішувати питання щодо зупинення провадження має бути доцільною та належним чином мотивованою, зокрема, суд повинен проаналізувати ймовірні наслідки призначення експертизи, з урахуванням суті спірних правовідносин, підстав позову та буде відповідати завданню цивільного судочинства.

З урахування характеру спірних правовідносин зупинення провадження у даній справі до отримання судом результатів експертизи, є доцільним та законним, остільки висновок експертизи, для складання якого потрібен час, буде сприяти вирішенню заявленого по справі спору, а тому колегія суддів вважає обґрунтованими висновки районного суду щодо зупинення провадження у справі на час проведення експертизи.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" № 2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece №o.2).

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення вказаного питання.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 13 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено: 24.12.2025 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова