Справа № 635/8447/25
Провадження № 2/635/6045/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року смт. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Савченка Д.М.,

секретар судового засідання Устіч О.Л.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить визнати дійсним договір дарування від 16.05.2002 за №214110 житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений на Українській товарній біржі між ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 16.05.2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (представником гр. ОСОБА_3 - мати, від імені своєї неповнолітньої дочки) був укладений договір дарування нерухомого майна, а саме житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрований: Біржа нерухомості та основних фондів «Україна» зареєстрованого за реєстровим N? 10-1066 від 07.09.1998 р. в м. Харків, майдан Конституції, буд. 1.

Договір був укладений на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна». Місце розташування: АДРЕСА_2 .

Жилий будинок позивач отримала в дар, вартість житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями, на момент укладення договору дарування, становила 23 200 грн.

Правочин обома сторонами повністю виконаний: відповідачем були звільнені всі приміщення, передані ключі, він знявся з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв.

Позивач використовує житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями протягом 13 ти років для постійного проживання, зареєстрована за вказаною адресою, регулярно оплачую комунальні платежі та утримую квартиру в належному санітарно-технічному стані.

На час укладення договору сторони не знали, що правочин, в відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст.15 якого, правочини зареєстровані на біржі подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08 жовтня 2025 року провадження у справі відкрито. Суд вирішив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Учасники справи повідомлялись своєчасно і належним чином, в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позов підтримав та просив задовольнити, відповідач позов визнав.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

16.05.2002 року на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , законним представником якої була ОСОБА_3 , укладений договір дарування нерухомого майна №214110, а саме житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,

Вартість житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями, на момент укладення договору дарування, становила 23 200 грн.

Вказаний договір №214110 від 16.05.2002 нотаріально посвідчений не був.

В подальшому ОСОБА_1 проживала та використовувала домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними актами.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Оскільки відносини між сторонами склалися в момент укладення спірного договору, а саме 16 травня 2002 р., суд застосовує під час розгляду позовної вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним Цивільний кодекс Української РСР (1963 року).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення спірного правочину, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до вимог ст. 224 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 Кодексу).

Відповідно до вимог ст. 228 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), продаж майна провадиться за цінами, що встановлюються за погодженням сторін, якщо інше не передбачено законодавчими актами.

За змістом ст. 153 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Статтею 154 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який діяв на час укладення спірного договору, передбачено, що коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась. Якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає.

Договір дарування № 214110 від 16 травня 2002 року фактично був виконаний його сторонами, що відповідала вимогам Закону України «Про товарну біржу», але сторонами не було здійснено його нотаріального посвідчення.

Отже, судом встановлено, що вищевказана угода укладена відповідно до вимог законодавства, діючого на момент укладення такої угоди, угода зареєстрована на біржі, однак не посвідчена нотаріально, оскільки на час її укладення посвідчення такої угоди на законодавчому рівні не передбачалося, сторони даного договору дарування повністю виконали умови договору.

Відповідно до вимог ст.47 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який діяв на час укладення спірного договору, суд вважає договір дарування дійсним.

Сторони повністю виконали умови укладеного договору, який не було нотаріально засвідчено з посиланням на положення ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", наявні правові підстави для визнання дійсним договору дарування від 16.05.2002 за №214110.

Враховуючи викладене, наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним задовольнити повністю.

Визнати дійсним договір дарування від 16.05.2002 за №214110 житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений на Українській товарній біржі між ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Д.М. Савченко