УХВАЛА

24 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 756/2613/25

провадження № 61-15564ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі вказаним вище позовом.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26 червня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_3 батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внесено зміни до актового запису про народження № 1576 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зазначивши:

- в графі батько: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Ставище Брусилівського району Житомирської області, громадянин України.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн щомісячно, починаючи стягнення з 24 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 21 липня 2025 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Штундера Я. Г. задоволено частково. Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 червня 2025 року в частині визначення розміру аліментів змінено. Зменшено суму аліментів, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10 000 грн до 6 000 грн.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2025 року заяви ОСОБА_1 та представника ОСОБА_3 - адвоката Штундера Я. Г. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 269,50 грн.

У грудні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Ярчук Н. В., звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2025 року у вказаній справі.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Перевіркою поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що заявник не навів обов`язкових умов у їх сукупності, передбачених для оскарження судового рішення в касаційному порядку за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Так, представником заявниці описано фактичні обставини справи, вказавши на постанови Верховного Суду (без доведення при цьому подібності правовідносин), що в цілому не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої п пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Загалом зміст доводів касаційної скарги зводиться до незгоди сторони позивачки із наданою судом апеляційної інстанції правовою оцінкою встановлених обставин і досліджених доказів, тобто - до їх переоцінки, що не узгоджується із правовим визначенням вищевказаної підстави касаційного оскарження та виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Що ж до посилань на недослідження судом апеляційної інстанції доказів у справі як умови для скасування судових рішень, Верховний Суд звертає увагу представника заявників на наступне.

Згідно із пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК Кодексу.

Таким чином, аналіз приписів пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України дає підстави для висновку, що недослідження судами зібраних у справі доказів може бути враховано лише за умови обґрунтування заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених саме пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК Кодексу. Однак у цьому випадку, як вже було встановлено Судом, заявник не дотримався цих вимог.

Узагальнюючи наведене, оскільки заявником не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження, тому, відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Верховний Суд зауважує, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому, Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів вважати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков