Справа № 307/842/23
Провадження № 2/307/194/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Чопик В.В., при секретарі Рішко О.Т., з участю позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , яка є також представником ОСОБА_3 , відповідачки ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 , третіх осіб ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Тересвянської селищної ради, третіх осіб без самостійних вимог: Тячівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання права власності на спадкове майно, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету та Свідоцтва про права власності, а також застосування наслідків недійсності правочину ( заповіту).

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4 , Тересвянської селищної ради, третіх осіб без самостійних вимог: Тячівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання права власності на спадкове майно, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету та Свідоцтва про права власності, а також застосування наслідків недійсності правочину ( заповіту).

Свої вимоги обґрунтовують тим, що 15 січня 1956 року було укладено шлюб між їх батьками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що стверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 2 від 23.02.2023 року.

В їхньому шлюбі народилося 7 дітей: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Вказане підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Тересвянської селищної ради Закарпатської області від 05.05.2022 року № 03.2-13/437, повторним Свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , повторним Свідоцтвом про народження НОМЕР_2 , Свідоцтвом про народження НОМЕР_3 , Свідоцтвом про народження НОМЕР_4 , повторним Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_5 , повторним Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_6 та рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 20.10.2022 року у справі № 307/3457/22 провадження № 2-о/307/74/22.

Їх батьки перебуваючи в шлюбі, а саме в 1963-1964 роках на виділеній їм земельній ділянці побудували будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується документами : листом Тересвянської селищної ради № 05-37/982 від 29.08.2022 року, який наданий на адвокатський запит № Д/02052022 від 16.08.2022 року, листом Тересвянської селищної ради № 03.2-10/96, який був наданий на адвокатський запит № Д/04052022 від 01.09.2022 року та довідкою Тересвянської селищної ради № 03.2-13/1691 від 20.12.2022 р., а також, архівним Витягом з протоколу №4 загальних зборів членів колгоспу ім.. ХХІІ з`їзду КПРС с. Грушево від 12.05.1963 року.

ІНФОРМАЦІЯ_8 померла їх мати ОСОБА_16 , а батько після смерті матері 25.01.1999 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_4 , з якою прожив до своєї смерті, яка настала, ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується повторним Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_7 , Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_8 та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 7 від 27.07.2021 року.

22.02.2022 року позивачі, їх брати та сестри звернулися до державного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини за померлим батьком ОСОБА_10 , що стверджується заявами про прийняття спадщини від 22.02.2022 №153-157.

Також, як їм повідомили в Тячівській державній нотаріальній конторі, що із відповідною заявою про прийняття спадщини звернулася і їх мачуха ОСОБА_4 .

Після звернення до Тячівської державної нотаріальної контори 22.02.2022 року їм стало відомо, що будинок, який побудований в шлюбі їх батьками, зареєстровано на праві власності за батьком ОСОБА_10 , частка та його дружиною ОСОБА_4 , частка.

Вважають, що реєстрацією права власності на вищевказаний будинок за батьком та ОСОБА_4 порушено їх спадкові права, а сама реєстрація є протиправною та такою, що вчинена з порушенням законодавства, що підтверджується наступними обставинами.

Довідкою яка видана виконавчим комітетом Тересвянської селищної ради №03.2-13/1690 від 20.12.2022 року стверджується, що на день смерті їх матері в спірному будинку були зареєстровані та проживали наступні особи: ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_10 чоловік та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 син.

Також, Довідкою № 03.2-13/16, яка видана виконавчим комітетом Тересвянської селищної ради 10.01.2023 р. стверджується, що після смерті ОСОБА_16 , мешканки АДРЕСА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , в управління та володіння спадковим майном вступили (тобто проживали з 12.08.1965 р. по 31.12.2011 рік, в будинку, доглядали за прибудинковою територією, робили поточний ремонт, збирали урожай, доглядали за подвір`ям) наступні спадкоємці: ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_10 чоловік та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 син.

Посилаються на ч.1 ст.549 Цивільного кодексу РСР ( який діяв на моменті смерті матері), вважають, що ОСОБА_17 та батько ОСОБА_10 прийняли спадщину, оскільки вони вступили в управління та володіння майном.

Також, ОСОБА_17 звернувся до Тячівської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.01.2023 року, в результаті чого йому було надано роз`яснення щодо документів необхідних для оформлення спадщини від 10.01.2023 року Вих. № 9/01-16, в якому вказується, що через відсутність правовстановлюючих документів на частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_2 йому необхідно звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Однак, через те, що на підставі рішення Виконавчого комітету Грушівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області № 43 від 21.07.2011 року було зареєстровано право власності на будинок за ОСОБА_4 та батьком, вони змушені звертатися до суду з даним позовом,

Як вбачається з Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.01.2012 року підставою для реєстрації права власності на вищевказаний будинок, який зареєстровано за ОСОБА_10 та ОСОБА_4 стало рішення Виконавчого комітету Грушівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області № 43 від 21.07.2011 року.

З відповіді на адвокатський запит № 03.2.10/96 від 06.09.2022 року вбачається, що підставою для прийняття рішення Виконавчого комітету № 43 від 21.07.2011 року стала заява ОСОБА_10 та ОСОБА_4 від 17.06.2011 року та Висновок про технічний стан приватного житлового будинку садибного типу, дачного будинку, садового будинку з господарськими будівлями і спорудами №323 від 14.03.2011 року.

З даного висновку вбачається, що житловий будинок дійсно побудовано в період перебування батьками в шлюбі, а саме в 1963 році. Тобто, це свідчить про те, що ОСОБА_4 не брала жодної участі в його будівництві, а від так в неї відсутні будь-які підстави для оформлення за нею в 2011 році права власності на частину будинку.

Однак, незважаючи на це, на підставі вищевказаного рішення виконавчого комітету, за ОСОБА_4 було зареєстровано частину будинку.

Вважають, що це ОСОБА_4 вдалося на підставі поданої до виконавчого комітету Грушівської сільської ради підписаною нібито нею та батьком заявою про оформлення прав власності на нерухоме майно від 06.2011 року та Висновку про технічний стан приватного житлового будинку садибного типу, дачного будинку, садового будинку з господарськими будівлями і спорудами №323 від 14.03.2011 року.

Однак, стверджують, що якщо візуально оглянути заяву про оформлення права власності подану до виконавчого комітету Грушівської сільської ради та заяву про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.12.2011 року можна дійти висновку, що підписи які проставлені в них нібито батьком різняться, що свідчить про підробку підписів у цих заявах, а від так і незаконність вищевказаного рішення виконавчого комітету та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Також, ці обставини свідчать про підробку документів, які стали підставою для реєстрації права власності на будинок за адресою АДРЕСА_3 .

В результаті чого, Сектором дізнання Тячівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області проводиться дізнання у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000466 за ч. ст. 358 Кримінального кодексу України по факту підробки документів на будинок АДРЕСА_3 .

Вважають, що маючи умисел на заволодіння будинком, ОСОБА_4 ввела в оману Грушівську сільську раду, щодо кола осіб, які реально мають майнові права на спірний будинок, а відповідно халатно відносячись до своїх обов`язків, сільська рада достовірно знаючи хто та коли побудував будинок за адресою АДРЕСА_3 ( АДРЕСА_4 та має майнові права на будинок, оформила право власності на будинок за батьком та ОСОБА_4 .

При розгляді позовної заяви просять звернути увагу на те, що згідно до правової позиції, викладеної у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування", вбачається, що у відповідності до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2014 року N 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

У відповідності до вимог чинного на той час законодавства, а саме «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року, було передбачено обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції), тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Отже, зазначають, що право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13 червня 2012 р. N 6-54цс12).

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Аналогічні приписи наявні в абз. 4 п.62 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР». від 31 жовтня 1975 року та п. 45 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських селищних , сільських Рад народних депутатів» від 19 січня 1976 року.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось, також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Відповідно до вимог 4.1,2 ст.88, ст. 100, ч.І ст. 112 ЦК У PCP у редакції 1963р., норми якого діяли на час будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 , основу особистої власності громадян становлять трудові доходи. Особиста власність громадян і право її спадкоємства охороняються державою. В особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Таким чином, зазначають, що з вище наведеного та письмових доказів, які додані до заяви, а також, вимог чинного на час забудови та переходу права власності на майно законодавства, можна дійти до логічного та однозначного висновку, що їх мати ОСОБА_16 та батько ОСОБА_18 , дійсно набули право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 з підстав та в порядку визначеному чинним на той час законодавством, а ОСОБА_3 , вступив в управління та володіння спадковим майно, чим прийняв спадщину.

Зважаючи на все вищенаведене, зазначають, що державна реєстрація права власності на частину будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_3 ( АДРЕСА_4 за ОСОБА_4 проведена неправомірно, оскільки, їх батьки, у встановленому законом порядку набули на нього права власності, а від так, така державна реєстрація є незаконною.

Посилаються п. 1 ч. 1 ст. 2, ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ст..387,388 ч.1 ст.1212, правову позицію Верховного Суду викладену у постанові по справі №6-99цс14 від 17.12.2014, у постанові від 22.09.2021 у справі №227/3750/19, в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», та таким чином, зазначають, що зважаючи на вищевказане їх було позбавлено можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а позивача ОСОБА_17 , ще і права власності на , частину домоволодіння, яке він успадкував після смерті матері, а тому, належним способом захисту їх порушених прав буде визнання за ОСОБА_3 права власності, в порядку спадкування за законом, на спадкове майно частини домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та витребування на його користь із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 , домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , а також, визнання недійсним та скасування Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.01.2012 року № 718 Серія 991883, яке видано виконкомом Грушівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, яким оформлено право власності за ОСОБА_4 частина та ОСОБА_10 частина на домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 та рішення виконавчого комітету Грушівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області № 43 від 21.07.2011 року « Про оформлення права власності на нерухоме майно» в частині надання дозволу ОСОБА_4 та ОСОБА_10 на виготовлення свідоцтва про право власності на власну будівлю з надвірними спорудами по частині, яка знаходиться в АДРЕСА_3 .

Також, зазначають, що їх батько 10.02.2017 року вчинив заповіт № 8, який було зареєстровано секретарем виконкому Грушівської сільської ради Пітух О.М. Із змісту цього заповіту вбачається, що батько все своє майно заповів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Вважають, що такий заповіт є нікчемним, оскільки, він не відповідає ні волі батька, ні вимогам закону, оскільки, його посвідчено з порушенням чинного на момент його реєстрації законодавства України.

Наголошують на тому, що батько як не вмів читати, так і писати, що про це свідчить відсутність у нього освіти, що підтверджується Довідкою № 239 від 06.12.2022 року з якої вбачається, що в архіві Грушівського ліцею Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області відсутні документи про навчання ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_12 .

З чого вбачається те, що секретар сільської ради встановивши, що батько не вміє читати та писати, повинен був посвідчити заповіт в присутності 2-х свідків, однак, в порушення вимог ст. 1248 Цивільного кодексу України цього не зробив.

Також, посилаються на висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №1520-Е від 29.04.2025 року, яким підтверджено, що підписи як в оскаржуваному заповіті, так і в журналі для реєстрації нотаріальних дій Виконавчого комітету Грушівської сільської ради з 08.06.2015 року з № 88, виконанні не заповідачем ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , а іншою особою.

Таким чином, зазначають, що якщо вказаний заповіт складено з порушенням вимог щодо його форми, відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України, це має наслідком його нікчемність.

Відповідно до пункту 6 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24753/0/413 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред`являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту.

Таким чином, зазначають, що вищевказані обставини однозначно свідчать, про нікчемність даного заповіту, оскільки батько не підписував його, а від так і неможна говорити про те, що заповіт відповідав його волі та такий був ним зроблений, а тому, для відновлення їх порушених прав необхідно застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , який записаний та посвідчений секретарем виконкому Грушівської сільської ради 10.02.2017 року за реєстровим номером 8, а саме: позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 права на спадкування за заповітом майна ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9

Таким чином, зважаючи на вищевказане, просять суд :

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 право власності, в порядку спадкування за законом, на частину домоволодіння, яке розташовано за адресою АДРЕСА_1 та витребувати на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 , 1/4 частину домоволодіння, яке розташовано за адресою за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12.01.2012 року № НОМЕР_9 , яке видано виконкомом Грушівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, яким оформлено право власності за ОСОБА_4 частина та ОСОБА_10 частина на домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 та рішення виконавчого комітету Грушівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області № 43 від 21.07.2011 року « Про оформлення права власності на нерухоме майно» в частині надання дозволу ОСОБА_4 та ОСОБА_10 на виготовлення свідоцтва про право власності на власну будівлю з надвірними спорудами по частині, яка знаходиться в АДРЕСА_3 .

Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину заповіту ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , який записаний та посвідчений секретарем виконкому Грушівської сільської ради 10.02.2017 року за реєстровим номером 8, а саме: позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , права на спадкування за заповітом майна ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Відповідачка ОСОБА_4 відносно заявленого позову ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заперечила. Свої заперечення обґрунтовує тим, що спадкове право характеризується цілою низкою спеціальних способів захисту прав та інтересів судом. Серед таких, у відповідності до ст..1300 ЦКУ України, є визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Звертає увагу на те, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, зокрема: якщо буде встановлено, що особа, якій воно видано, не мала права на спадкування.

При цьому, зазначає, що існує ще один спеціальний спосіб захисту спадкових прав це внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. Звертає увагу суду, що при цьому способі захисту спадкових прав, особа не позбавляється прав на спадкування, проте її частка змінюється.

Також, зазначає, що до даного позову про скасування свідоцтва про право на спадщину може бути застосована позовна давність. Звертає увагу суду на те, що факт видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності в порядку спадкування на спадкове майно, право на яке має інший спадкоємець, або видача свідоцтва особі , яка не має прав на спадщину, доводить порушення прав та інтересів особи, і саме тому перебіг позовної давності необхідно пов`язувати із фактом видачі свідоцтва про право на спадщину другому із спадкоємців (чи особі, яка не є спадкодавцем), а в разі якщо особа, права та інтереси, якої порушені видачею такого свідоцтва, доведе, що про існування такого свідоцтва, яким порушуються її права, їй стало відомо пізніше, то перебіг позовної давності варто пов`язувати саме з таким моментом.

Факт неотримання позивачем свідоцтва про право на спадщину та не визначення законодавцем строку, протягом якого спадкоємець має оформити свої спадкові права, не може підтверджувати, що в такого спадкоємця не виникло право на позов, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину іншому із спадкоємців ( чи особі, яка не є спадкоємцем ) перешкоджає завершенню оформлення його спадкових прав другому із спадкоємців, який не отримав свідоцтва про право на спадщину, а отже обґрунтовує виникнення у цього спадкоємця права на позов у матеріально-правовому аспекті.

При цьому звертає увагу суду на те, що позивачами не надано, як доказ, відмови нотаріуса в оформленні спадщини.

З приводу нікчемності заповіту зазначає, що позивачами не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що на момент складання заповіту спадкоємець ОСОБА_10 не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати. Також не надано доказів, які б підтверджували, що при складанні заповіту було порушені вимоги діючого законодавства.

Крім цього. зазначає, що вимога про встановлення нікчемності заповіту не є належним способом захисту.

Виходячи з наведено просить в задоволенню позову відмовити.

В судовому засідання ОСОБА_3 , його представниця та яка є представницею позивача ОСОБА_3 , адвокатка Гримут Т.В. позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити.

ОСОБА_19 та її представниця ОСОБА_5 в судовому засіданні відносно позову заперечили.

Представник відповідача Тересвянської селищної ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому суд, у відповідності до ст. 223 ЦПК України, справу розглянув у його відсутності на підставі письмових доказів, що є у матеріалах справи.

Представник третьої особи Тячівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд, у відповідності до ст. 223 ЦПК України, справу розглянув у його відсутності на підставі письмових доказів, що є у матеріалах справи.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні заявлений позов підтримав та просить його задовольнити.

Третя особа ОСОБА_7 в судовому засіданні заявлений позов підтримала та просить його задовольнити.

Третя особа ОСОБА_8 в судовому засіданні заявлений позов підтримала та просить його задовольнити.

Третя особа ОСОБА_9 в судовому засіданні заявлений позов підтримала та просить його задовольнити.

Ухвалою суду від 09 березня 2023 року відкрито провадження у справі та розгляд призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 09 березня 2023 року витребувано докази у головного управління ПФУ в Закарпатській області та Тячівського відділу ДРАЦСУ.

Ухвалою суду від 09 березня 2023 року задоволено заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 19 липня 2023 року витребувано докази у Тячівської державної нотаріальної контори та Тересвянської селищної ради.

Ухвалою суду від 19 липня 2023 року призначено почеркознавчу експертизу.

Ухвалою суду від 12 лютого 2021 року витребувано докази у Тересвянської селищної ради, відповідачки ОСОБА_4 , Тячівського відділу ДРАЦСу та Головного управління ПФУ в Закарпатській області.

Ухвалою суду від 26 березня 2024 року витребувано докази у Тячівської державної нотаріальної контори.

Ухвалою суду від 06 червня 2024 року призначено почеркознавчу експертизу.

Ухвалою суду від 12 вересня 2024 року витребувано докази у відповідачки ОСОБА_4 та головного УПФ в Закарпатській області.

Ухвалами суду від 09 жовтня 2024 року та 05 грудня 2024 року витребувано докази у Тересвянської селищної ради.

Ухвалою суду від 25 лютого 2025 року призначено почеркознавчу експертизу.

Ухвалою суду 03 червня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд.

Заслухавши учасників процесу, свідків та дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що 15 січня 1956 року було укладено шлюб між батьками позивачів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що стверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 2 від 23.02.2023 року.

Від даного шлюбу в них народилося 7 дітей: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Тересвянської селищної ради Закарпатської області від 05.05.2022 року № 03.2-13/437, повторним Свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , повторним Свідоцтвом про народження НОМЕР_2 , Свідоцтвом про народження НОМЕР_3 , Свідоцтвом про народження НОМЕР_4 , повторним Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_5 , повторним Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_6 та рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 20.10.2022 року у справі № 307/3457/22 провадження № 2-о/307/74/22.

Довідкою Тересвянської селищної ради №03-2-13/169/ від 20.02.2022 року стверджується, що забудовниками житлового будинку в АДРЕСА_1 , який побудований в 1963 році згідно даних погосподарської книги, являються ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , тобто батьки позивачів.

Архівним витягом №07-04/28 від 22.04.2022 року стверджується, що відповідно до протоколу №4 загальних зборів членів колгоспу ім. ХХІІ з`їзду КПРС с. Грушево розглянуто заяву ОСОБА_1 про виділення йому та ОСОБА_16 земельної ділянки під будівництво будинку на старому місці на ур. «Березники» в сусідах ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

ІНФОРМАЦІЯ_8 померла мати позивачів ОСОБА_16 , що стверджується повторним Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_7 .

Довідкою Тересвянської селищної ради №03.2-13/1690 від 20.12.2022 року стверджується, що на день смерті матері позивачів ОСОБА_16 , в будинку за адресою : АДРЕСА_1 , були зареєстровані та проживали наступні особи: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_10 чоловік та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 син.

Також, довідкою Тересвянської селищної ради № 03.2-13/16 від 10.01.2023 року стверджується, що після смерті матері ОСОБА_16 , мешканки АДРЕСА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , в управління та володіння спадковим майном вступили (тобто проживали з 12.08.1965 р. по 31.12.2011 рік, в будинку, доглядали за прибудинковою територією, робили поточний ремонт, збирали урожай, доглядали за подвір`ям) наступні спадкоємці: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_10 чоловік та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 син.

Після смерті матері ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , батько ОСОБА_10 зареєстрував шлюб з відповідачкою ОСОБА_4 , що стверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 7 від 27.07.2021 року.

Під час шлюбу ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , рішенням виконавчого комітету Грушівської сільської ради №43 від 21.07.2011року «Про оформлення права власності на нерухоме майно», надано дозвіл на виготовлення свідоцтва на право власності на власну будівлю з надвірними спорудами, яка знаходяться в АДРЕСА_3 , по1/2 частині.

Висновком про технічний стан приватного житлового будинку за адресою : АДРЕСА_3 , підтверджено його будівництво в 1963 році.

Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 12.01.2012 року підтверджено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_4 на праві приватної власності по частині належить домоволодіння за адресою : АДРЕСА_3 .

Підставою видачі вказаного свідоцтва про право власності на нерухоме майно стало рішення виконавчого комітету Грушівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області № 43 від 21.07.2011 року.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме мано та Реєстру прав власності на нерухоме мано, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна підтверджено, що 25.01.2012 року домоволодіння за адресою : АДРЕСА_3 , зареєстровано на праві приватної власності по частині за ОСОБА_10 та ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_9 помер батько позивачів ОСОБА_10 , що стверджується Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_8 .

Після смерті батька, а саме ІНФОРМАЦІЯ_15 позивачі, їх брати та сестри звернулися до державного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини за померлим батьком ОСОБА_10 , що підтверджується заява про прийняття спадщини від 22.02.2022 р. №№ 153-157.

Також, 15.02.2022 року відповідачка ОСОБА_4 звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом за померлим ОСОБА_10 , що підтверджується заявою про прийняття спадщини за заповітом від 15.02.2022 р. № 114.

Заповітом від 10.02.2017 року посвідченого секретарем виконкому Грушівської сільської ради підтверджено, що батько позивачів ОСОБА_10 заповів все своє майно в цілому своїй жінці ОСОБА_4 .

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №1520-Е від 29.04.2025 року встановлено, що :

1. Рукописні записи та підписи у графах "ПІДПИС" та "Підпис:" від імені ОСОБА_10 у заповіті від 10.02.2017 за реєстровим номером 8, посвідчений секретарем виконкому Грушівської сільської ради Пітух О.М. (том справи № 1, аркуш справи № 241), та підпис від імені ОСОБА_10 у графі 9 "Розписка про одержання нотаріально оформленого документа" на сторінці 44, номер нотаріальної дії № 8 у журналі для реєстрації нотаріальних дій Виконавчого комітету Грушівської сільської ради з 08.06.2015 року з № 88, виконані не ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , а іншою особою.

Вирішити питання про те, чи виконані рукописні записи і підписи у графах "ПІДПИС" та "Підпис:" від імені ОСОБА_10 у заповіті від 10.02.2017 за реєстровим номером 8, посвідчений секретарем виконкому Грушівської сільської ради Пітух О.М. (том справи N? 1, аркуш справи № 241) та підпис від імені ОСОБА_10 у графі 9 "Розписка про одержання нотаріально оформленого документа" на сторінці 44, номер нотаріальної дії № 8 у журналі для реєстрації нотаріальних дій Виконавчого комітету Грушівської сільської ради з 08.06.2015 року з № 88 - ОСОБА_4 , чи іншою особою, не надалось можливим з причин, зазначених у дослідницькій частині висновку експерта.

2. Підпис від імені ОСОБА_10 у заяві від 20.06.2011, яка подана ОСОБА_10 та ОСОБА_4 до виконавчого комітету

Грушівської сільської ради (підпис міститься навпроти дати 20.06.2011) (том

справи № 1, аркуш справи № 236) виконаний не

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , а іншою особою.

Вирішити питання про те, чи виконаний підпис від імені ОСОБА_10 у заяві від 20.06.2011, яка подана ОСОБА_10 та ОСОБА_4 до виконавчого комітету Грушівської сільської ради (підпис міститься навпроти дати 20.06.2011) (том справи № 1, аркуш справи № 236) ОСОБА_4 , чи іншою особою, не надалось можливим з причин, зазначених у дослідницькій частині висновку експерта.

3. Підпис від імені ОСОБА_10 у графі "Заявник" у заяві № P-6702 про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 27.12.2011 (том справи № 1,

аркуш справи № 235) виконаний не ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_12 , а іншою особою.

Вирішити питання про те, чи виконаний підпис у графі "Заявник" у заяві

№ P-6702 про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 27.12.2011 (том справи № 1, аркуш справи № 235) - ОСОБА_4 , чи іншою особою, не надалось можливим з причин, зазначених у дослідницькій частині висновку експерта.

4. Рукописні записи та підписи у графах "ПІДПИС" та "Підпис:" від імені ОСОБА_10 у заповіті від 10.02.2017 за реєстровим номером 8, посвідчений секретарем виконкому Грушівської сільської ради Пітух О.М., підпис від імені ОСОБА_10 у заяві від 20.06.2011, яка подана ОСОБА_10 та ОСОБА_4

до виконавчого комітету Грушівської сільської ради (підпис міститься навпроти дати 20.06.2011) та підпис у графі "Заявник" у заяві № P-6702 про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 27.12.2011виконані різними особами.

5. Рукописні записи та підписи у графах "ТІДПИС" та "Підпис:" від імені ОСОБА_10 у заповіті від 10.02.2017 за реєстровим номером 8, посвідчений секретарем виконкому Грушівської сільської ради Пітух О.М., виконані виконавцем під впливом якихось тимчасових збиваючих факторів, імовірніше за все природнього характеру (властивих, зокрема, записам,виконаних особами в незвичному стані).

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2014 року N 1952-ІУ, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

У відповідності до вимог «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року, передбачено обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції), тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Аналогічні приписи наявні в абз. 4 п.62 « Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР». від 31 жовтня 1975 року та п. 45 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських селищних , сільських Рад народних депутатів» від 19 січня 1976 року.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось, також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином, вищенаведеними нормами закону та письмовими доказами, зокрема: довідкою Тересвянської селищної ради №03-2-13/169/ від 20.02.2022 року, згідно якої забудовниками житлового будинку в АДРЕСА_1 погосподарській книзі в 1963 році являються ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , підтверджено, що батьки позивачів ОСОБА_16 та ОСОБА_18 набули право власності на вказаний житловий будинок в 1963 році, з підстав та в порядку визначеному чинним на той час законодавством.

Відтак, після смерті ОСОБА_16 залишилось спадкове майно, а саме частина житлового будинку в АДРЕСА_1 .

Згідно ч.1 ст.549 ЦК України ( в редакції чинній на час виникнення правовідносин), спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини

Довідками Тересвянської селищної ради № 03.2-13/16 від 10.01.2023 року та №03.2-13/1690 від 20.12.2022 року підтверджено, що після смерті матері ОСОБА_16 , в управління та володіння спадковим майном вступили ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_10 чоловік та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 син.

Відтак, ОСОБА_10 та ОСОБА_3 прийняли спадщину частини житлового будинку, який за життя належав ОСОБА_16 , а тому кожного з них частка, після прийняття по частині спадщини у вказаному майні, становила: частини - батька ОСОБА_10 та частина -сина ОСОБА_3 ..

Крім цього, вище наведеним висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №1520-Е від 29.04.2025 року підтверджено, що підпис від імені ОСОБА_10 у графі "Заявник" у заяві № P-6702 про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 27.12.2011 (том справи № 1, аркуш справи № 235) виконаний не ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , а іншою особою.

А тому, на підставі наведено, суд вважає, що державна реєстрація права власності по частині на житловий будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_10 та ОСОБА_4 проведена не правомірно, а тому слід визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12.01.2012 року № НОМЕР_9 , яке видано виконкомом Грушівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, яким оформлено право власності за ОСОБА_4 частина та ОСОБА_10 частина на домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 , та рішення виконавчого комітету Грушівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області № 43 від 21.07.2011 року « Про оформлення права власності на нерухоме майно» в частині надання дозволу ОСОБА_4 та ОСОБА_10 на виготовлення свідоцтва про право власності на власну будівлю з надвірними спорудами по частині, яка знаходиться в АДРЕСА_3 .

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Відповідно ст. 387 ЦК України, власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

В свою чергу, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Аналогічна позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 22.09.2021 у справі №227/3750/19.

Враховуючи, що державна реєстрація права власності по частині на житловий будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_10 та ОСОБА_4 проведена не правомірно, оскільки ОСОБА_16 та ОСОБА_18 набули право власності на вказаний житловий будинок в 1963 році, з підстав та в порядку визначеному чинним на той час законодавством, а після смерті ОСОБА_16 , її частку у вказаному майні, у порядку спадкування, прийняли спадкоємці чоловік ОСОБА_10 та син ОСОБА_3 , і така державна реєстрація цього спірного майна за відповідачкою ОСОБА_4 перешкоджає позивачу ОСОБА_3 , як спадкоємцю частини цього майна, в оформленні права власності в нотаріальному порядку, то суд вважає, що слід визнати за ОСОБА_3 , право власності в порядку спадкування за законом на частину домоволодіння, яке розташовано за адресою АДРЕСА_1 , та витребувати на користь нього із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 , 1/4 частину цього домоволодіння.

Щодо застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину заповіту, то суд вважає, що і в цій частині позов підставний і його слід задовольнити.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст. ст. 1247, 1251 ЦК України заповіт складається у письмовій формі і має бути посвідчений нотаріусом або іншими уповноваженими посадовими службовими особами відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спорів у зв`язку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК України. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила (п. 16 постанови).

За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочини можуть вчинятися в усній або письмовій формі ( ч. 1 ст. 205 ЦК України).

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1247 ЦК України заповіт має бути підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 207 ЦК України передбачено, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

П. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою

з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Частинами 1,2 ст. 1257 передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до п. п. 5, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними», вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Як встановлено судом оскаржуваний заповіт не був оформлений у відповідності ч. 4 ст. 207 ЦК України, а відтак мав бути підписаний заповідачем.

Вищенаведеним висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №1520-Е від 29.04.2025 року підтверджено, що підписи як в оскаржуваному заповіті, так і в журналі для реєстрації нотаріальних дій Виконавчого комітету Грушівської сільської ради з 08.06.2015 року з № 88, виконанні не заповідачем ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , а іншою особою.

Також, вищевказаним висновком експертизи спростовано твердження свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які в судовому засіданні стверджували, що оскаржуваний заповіт відповідав волі заповідача.

Таким чином, оскаржуваний заповіт є нікчемний, так як не відповідає ні волі заповідача ОСОБА_10 , ні закону, а тому для відновлення порушення прав позивачів слід застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину позбавивши відповідачку ОСОБА_4 на спадкування за вказаним заповітом.

Твердження відповідачки ОСОБА_4 та її представника про те, що вимога про встановлення нікчемності заповіту не є належним способом захисту, спростовуються вищенаведеними нормами закону, а тому є безпідставними.

Крім цього, позивачами позовних вимог про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним не заявлено, а також не порушено строки звернення до суду з даним позовом, так їх батько помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , і лише після його смерті їм стало відомо про порушення їх прав, а звернулися вони до суду 07.03.2023 року, тобто в межах трьохрічного строку, передбаченого ст.. 257 ЦК України. А отже і в цій частині заперечення відповідачки та її представника щодо позову позивачів є безпідставними.

Враховуючи наведене позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору та за проведення експертизи слід покласти на відповідачів.

Заходи забезпечення позову накладені ухвалою суду від 09 березня 2023 року, слід скасувати.

А тому, керуючись ст.10, 12, 13, 81, 258-259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 та ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності в порядку спадкування за законом, на частину домоволодіння, яке розташовано за адресою АДРЕСА_1 та витребувати на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 , 1/4 частину домоволодіння, яке розташовано за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12.01.2012 року № НОМЕР_9 , яке видано виконкомом Грушівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, яким оформлено право власності за ОСОБА_4 частина та ОСОБА_10 частина на домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 та рішення виконавчого комітету Грушівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області № 43 від 21.07.2011 року « Про оформлення права власності на нерухоме майно» в частині надання дозволу ОСОБА_4 та ОСОБА_10 на виготовлення свідоцтва про право власності на власну будівлю з надвірними спорудами по частині, яка знаходиться в АДРЕСА_3 .

Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину заповіту ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , який записаний та посвідчений секретарем виконкому Грушівської сільської ради 10.02.2017 року за реєстровим номером 8, а саме: позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , права на спадкування за заповітом майна ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 536,8 грн. кожному, а також судові витрати за проведення експертизи в розмірі по 4240,8 грн. кожному.

Стягнути з Тересвянської селищної ради на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 536,8 грн. кожному, а також судові витрати за проведення експертизи в розмірі по 4240,8 грн. кожному.

Скасувати, накладену ухвалою Тячівського районного суду від 09 березня 2023 року, заборону державному нотаріусу Тячівської державної нотаріальної контори вчиняти будь які дії щодо оформлення спадкових прав (видачу свідоцтва про право на спадщину, тощо) після смерті ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , накладений арешт на домоволодіння (житловий будинок) за адресою: АДРЕСА_1 , а також заборону будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного будинку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , місце проживання: АДРЕСА_6 .

Відповідач: Тересвянська селищна рада, смт. Тересва, вул.. Народна, 83, Тячівського району, Закарпатської області.

Третя особа без самостійних вимог: Тячівська державна нотаріальна контора, місце розташування: м. Тячів, вул.. Незалежності, 30, Закарпатської області.

Третя особа: ОСОБА_6 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_7 .

Третя особа: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Третя особа: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання: АДРЕСА_8 .

Повний текст рішення виготовлено 24.12.2025.

Головуючий: В.В.Чопик