Провадження 2/193/348/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 грудня 2025 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кравченко Н.О.,

при секретарі судового засідання Ратушній В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Софіївка Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача адвоката Палішевої Наталі Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном шляхом повернення земельної ділянки та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Палішева Н.О. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Софіївського районного суду із позовом, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном шляхом повернення земельної ділянки та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди. В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка з кадастровим номером :02:01:0064 площею 7,44 га, що розташована на території Кам`янського старостинського округу Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області з цільовим призначенням: 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Право власності на вищевказану земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 474233, виданим Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 24.07.2008 року .

У 2018 році вказана земельна ділянка була передана в оренду (строкове платне користування) фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 на підставі договору оренди земельної ділянки від 12.01.2018 № б/н.

Відповідно до умов договору № б/н від 12.01.2018 земельна ділянка передавалась в оренду до 31 грудня 2024 року. Відповідно до п. 9 вказаного договору оренди після закінчення дії договору Орендар мав переважне право поновлення його на новий строк. У цьому випадку Орендар повинен був не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Орендодавця про наміри продовжити його дію (копія договору додається)

Згідно з п. 20 Договору після припинення його дії Орендар повертає Орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Пункт 30 Договору визначає обов`язок Орендаря після закінчення дії цього Договору у разі відсутності домовленості про його продовження чи перезаключення, повернути земельну ділянку Орендодавцеві у стані не гіршому ніж на момент передачі.

Відповідно до п. 33 Договору зміна його умов здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою Сторін.

З аналізу вищевказаних умов Договору оренди вбачається, що даний договір був укладений до 31 грудня 2024 року, при цьому автоматична пролонгація можлива тільки за згодою Орендодавця шляхом внесення змін до договору або ж шляхом переукладення договору (підписання нового договору).

Крім того, у разі, якщо Орендар має намір продовжити строк дії договору, він повинен повідомити про це Орендодавця не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору.

Позивач розраховував на те, що строк дії оренди земельної ділянки закінчиться у 31 грудня 2024 року та він зможе повернути собі вищевказану земельну ділянку з метою особисто оброблювати її. Передавати вказану земельну ділянку в оренду іншій особі позивач не мав наміру.

Будь-яких повідомлень від орендаря про те, що останній має намір продовжити строк дії договору оренди земельної ділянки, позивачу не надходило. Будь-яких нових договорів оренди земельної ділянки чи додаткових угод до існуючого договору оренди земельної ділянки позивач не укладав та не підписував.

У листопаді 2024 року позивач звернувся до адвоката Палішевої Н.О. із проханням скласти лист-повідомлення до відповідача про попередження, що після спливу строку дії договору оренди від 12.01.2018 року 31 грудня 2024 року, наміру продовжувати договірні відносини з відповідачем не має. Але шляхом перевірки записів в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно було виявлено запис про новий договір оренди цієї ж земельної ділянки, який датований 06 серпня 2024 року б/н та внесений в реєстр 08.11.2024 року о 20:48:16 державним реєстратом Колесник І.М. номер запису 57550028 (копія інформації з реєстру додається), який начебто було укладно між позивачм і відповідачем.

Але жодного договору оренди земельної ділянки або додаткових угод до раніше укладеного договору позивач із відповідачем не укладав і не підписував.

Таким чином на день подання позовної заяви відповідач продовжує користуватись спірною земельною ділянкою без законних на те підстав, порушуючи право позивача користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відтак, враховуючи, що позивач не укладав та не підписував спірний договір оренди земельної ділянки від 06.08.2024 року, а строк дії договору оренди земельної ділянки від 12.01.2018 № б/н закінчився 31 грудня 2024 року тобто між позивачем та відповідачем не існує договірних відносин на момент звернення до суду, належним способом захисту прав позивача буде пред`явлення саме негаторного позову про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном шляхом повернення земельної ділянки.

При відкритті провадження, ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2025 року задоволено клопотання та витребувано у відповідача ФОП ОСОБА_2 оригінал спірного договору оренди земельної ділянки від 06.08.2024 та акт приймання-передачі земельної ділянки від 06.08.2024 року.

В ході розгляду справи преставником позивача адвокатом Палішевою Н.О. було зроблено запит до державного реєстратора І.М.Колесник з проханням надати оригінал спірного договору оренди земельної ділянки від 06.08.2024 року, листом від 20.09.2025 року державний реєстратор І.М.Колесник повідомила, що на зберіганні в реєстраційній справі не знаходиться оригінал договору оренди земельної ділянки :02:01:0064.

01.09.2025 року представником позивача через підсистему Електронний суд було подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи (а.с.42)

18.12.2025 року сторони в судове засідання не з`явились.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, але від останньої надійшла заява в якій вона просила розгляд справи проводити за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, до суду повторно не з`явився, від представника відповідача надійшло 17.11.2025 року повідомлення про припинення повноважень з 28.10.2025 року. Інших клопотань до суду не надходило. Від відповідача клопотань, заяв не надійшло.

За таких обставин, суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Судом встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.11.2024 земельна ділянка кадастровий номер :02:01:0064, площею 7,44 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території території Кам`янського старостинського округу Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області належить ОСОБА_1 та передана в оренду ФОП ОСОБА_2 згідно договору оренди земельної ділянки 06.08.2024 року, строком на 10 років до 06.08.2034 року з автоматичним продовженням дії договору, з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм (суборенду) (а.с. 11).

Згідно відповіді державного реєстратора Інги Колеснік оригінали документа, які надавалися для реєстрації договору оренди від 06.08.2024 між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 повернуті заявнику згідно приписів ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року ( а.с.66).

Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкода у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 ЦК України, до загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є, те, що: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі.

Отже підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідачем договір оренди суду та акт приймання передачі не наданий.

Згідно правової позиції ВС/КГС у справі № 904/8549/17 від 11 липня 2018 року встановлено, що хоча ксерокопії документів і можна вважати належними доказами, проте вони не можуть бути допустимими, оскільки у випадках, передбачених законодавством певні обставини справи повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

В судовому засіданні встановлено, що у позивача відсутні примірники договору оренди землі та акту приймання-передачі від 06.08.2024 між ним, ФОП ОСОБА_2 , за яким орендарем належної йому земельної ділянки з кадастровим номером :02:01:0064 став ФОП ОСОБА_2 , а вжиті заходи щодо отримання оригіналу зазначеного договору та акту приймання-передачі не можливо виконати.

Оскільки позивач стверджує про неукладення зазначеного договору оренди та акту приймання-передачи та на відсутність у нього її примірника, то суд вважає, що саме на відповідача покладається обов`язок представити докази на підтвердження укладення договору оренди землі щодо земельної ділянки з кадастровим номером № :02:01:0064.

Водночас, при вирішенні спору, суд керується положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України, якою визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з відзивом на позовну заяву представник позивача не подав суду оригіналу договору оренди землі щодо земельної ділянки з кадастровим номером № :02:01:0064 від 06.08.2024.

Такі дії відповідача суд розцінює як непослідовні та нелогічні, такі, що не направленні на встановлення істини та доведення підстав для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи та ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Водночас, частиною 1 статті 95 ЦПК України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, а частиною другою зазначеної статті визначено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії.

З врахуванням того, що відповідач не скористався правом подати оригінал договору оренди зазначеної земельної ділянки, зважаючи на те, що договір оренди має безпосереднє значення для вирішення цієї справи, а його неподання унеможливило проведення у справі судової почеркознавчої експертизи, суд визнає, що зазначений договір оренди земельної ділянки не підписувався позивачем у справі.

Водночас, при вирішенні спору, суд керується положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України, якою визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З врахуванням досліджених доказів суд визнає, що договір оренди землі не підписувався позивачем у справі.

Частинами 1, 2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Частина 1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» кореспондується із положеннями ч.1 ст.638 ЦК України, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом, як істотні.

Водночас, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього кодексу.

Вимогами ст.216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Беручи до уваги викладене, доводи позивача про небажання на укладення договору оренди землі, суд приходить до висновку, що позивач не погоджував умови договору оренди та не підписував їх, а тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договорів оренди землі, що передбачені ст.15 Закону України «Про оренду землі».

Згідно з ч.4 cт.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, згідно з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Окрім того, Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц, від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 11.11.2019 у справі №487/10132/14-ц).

Згідно з ч.1 cт.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом cт.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 cт.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Таким чином, оскільки відповідач користується земельною ділянкою позивача без відповідної правової підстави, договір оренди не підписував позивач, додаткові угоди до договору оренди землі позивачем не укладалися, то земельна ділянка підлягає поверненню відповідачем для позивача.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні записи про право оренди земельної ділянки за відповідачем, які не ґрунтуються на укладені договору оренди землі, порушують права та законні інтереси позивача на користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом передання їх в оренду іншим особам, то ефективним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію прав оренди на земельні ділянки за відповідачем, що забезпечить реальне відновлення порушених прав.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19.

Згідно зі ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

З огляду на те, що спірна земельна ділянка вибула з володіння позивача з 06.08.2024 року поза його волею, витребування вказаної земельної ділянки з чужого незаконного володіння відповідає вимогам ст.387 ЦК України.

Враховуючи наведене, а також специфіку договору оренди землі, зокрема те, що при укладені договору, сторонами повинні бути узгодженні всі істотні умови, суд вважає, що порушення прав ОСОБА_1 як власника, у зв`язку із відсутністю договору оренди земельної ділянки, предметом якої є належна йому земельна ділянка, позбавляє можливості позивача вільно розпоряджатися та користуватися її земельною ділянкою.

Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» визначено, зокрема, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оренду землі», в редакції на момент існування спірних правовідносин, після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Типова форма договору оренди водних об`єктів затверджується Кабінетом Міністрів України.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору.

При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді. Наведений висновок викладено в Постанові Верховного суду від 01.09.2021 справа №548/1244/18.

Крім того, у Постанові Верховного суду від 23.08.2022 у справі № 920/102/21, суд наголошує, що завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення. Разом з тим Суд звертає увагу, що виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проект додаткової угоди.

Представником відповідача не надано доказів виконання вищезазначених умов, які б підтвердили намір ФОП ОСОБА_2 на укладання договору оренди земельної ділянки від 06.08.2024 року.

Якщо двосторонній правочин (договір) не підписаний однією зі сторін, він не є укладеним і не породжує жодних прав та обов`язків сторін.

16 червня 2020 року Великою Палатою Верховного Суду ухвалено постанову у справі № 145/2047/16-ц, в якій висловлено думку, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено (не підписано)), не підлягає визнанню недійсним. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів, позаяк цей спосіб захисту є неефективним. Натомість ефективним способом захисту права, в контексті фактичних обставин справи № 145/2047/16-ц є усунення перешкод у користуванні належним власнику майном, тобто негаторний позов.

Таким чином, зі змісту вказаної правової позиції Великої Палати Верховного Суду вбачається, що залежно від фактичних обставин справи, належними способами захисту прав власника майна, що є предметом неукладеного (непідписаного) договору, слід розглядати звернення з позовом про усунення перешкод у користуванні належним йому майном, або про повернення такого майна як безпідставно набутого.

Оскільки відповідачем використовується земельна ділянка, яка належить позивачу, без відповідної правової підстави, позивач як власник земельної ділянки має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном згідно статті 391 Цивільного кодексу України.

Тому слід усунути позивачу перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідача повернути позивачу цю земельну ділянку.

Відповідно до положень статей 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Зазначеною нормою закону визначено можливість скасування державної реєстрації прав судовим рішенням. Тому у зв`язку із безпідставністю набуття права оренди спірної земельної ділянки необхідно скасувати державну реєстрацію цього права.

Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Отже, позивачем доведено належними та допустимими доказами, а відповідачем не спростовано, факт неукладення спірного договору оренди, відомості про який були внесені до державного реєстру, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи позицію сторін та їх представників, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Питання про розподіл судових витрат (судовий збір) за подання позовної заяви необхідно вирішити відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов представника позивача адвоката Палішевої Наталі Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном шляхом повернення земельної ділянки та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди, задовольнити.

Зобов`язати ФОП ОСОБА_2 усунути перешкоди власнику ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером № :02:01:0064, площею 7,44 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кам`янського старостинського округу Софіївської селищної ради, повернувши її власнику ОСОБА_1 .

Скасувати рішення державного реєстратора відділу з питань реєстрації виконавчого комітету Троїцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Колесник Інги Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 76072491 від 13.11.2024 , про державну реєстрацію іншого речового права (право оренди земельної ділянки) номер запису про інше речове право: 57550028 від 08.11.2024 року, земельної ділянки площею 7,44 гектарів, кадастровий номер :02:01:0064.

Стягнути з відповідача ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів з дня його проголошення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_2 , проживає за адресою: с.Ізлучисте Криворізького району Дніпропетровської області;

відповідач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 , рнокпп: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 18.12.2025.

Суддя Н.О.Кравченко