ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС»

на заочне рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2025 року у складі судді Сороки О.В.

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2024 року ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 25 жовтня 2020 року між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №103009975 за заявою ОСОБА_1 на отримання кредиту, яку вона подала на офіційному сайті ТОВ "Мілоан", у формі електронного правочину, шляхом підписання електронним підписом - одноразовим ідентифікатором, що був надісланий відповідачу СМС-повідомленням, про прийняття пропозиції укласти кредит у формі електронного правочину.

Перед укладенням кредитного договору відповідач отримала проект цього договору разом з додатками в електронному вигляді в особистому кабінеті, ознайомилася з усіма його умовами та Правилами, що розміщені на веб-сайті ТОВ "Мілоан" та є невід`ємною частиною цього договору.

За умовами кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.

26 січня 2021 року на підставі договору про відступлення прав вимог №02Т ТОВ "Мілоан" відступило ТОВ "Діджи Фінанс" право вимоги за кредитним договором №103009975 від 25 жовтня 2020 року.

24 січня 2022 року ТОВ "Діджи Фінанс" на підставі договору факторингу №1/15 відступило ТОВ ФК «ПІНГ-ПОНГ» право вимоги за кредитним договором №103009975 від 25 жовтня 2020 року.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 21250,00 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5000,00 грн. та заборгованості по процентам у розмірі 16250,00 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача та вирішити питання розподілу судових витрат.

Заочним рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладення між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 кредитного договору та перерахування останній кредитних коштів.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС», яке 01 липня 2025 року змінило свою попередню назву з ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ», звернулося з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просило рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що наданими позивачем доказами підтверджено факт укладання між первісним кредитором та відповідачем кредитного договору саме на умовах зазначених у позові. Оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету на офіційному сайті первісного кредитора ТОВ«Мілоан», суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідач не підписувала кредитний договір. Доказів, які б спростували створення відповідачем особистого кабінету на сайті ТОВ «Мілоан», належність засобів зв`язку, зокрема номеру мобільного телефону та електронної пошти, які використовувались при укладенні договору, іншій особі ніж відповідачу, а також як укладення самого договору, так і отримання коштів на картковий рахунок матеріали справи не містять. Вказує, що відсутність технічного реквізиту (ідентифікатора) не свідчить про недійсність договору, якщо відсутність не впливає на сутність домовленостей сторін та не порушує їх прав. Наявна в матеріалах справи копія платіжного доручення № 24454415 від 25 жовтня 2020 року є належним та допустимим доказом на підтвердження перерахування первісним кредитором кредитних коштів відповідачу.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

На підставі частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2020 року ОСОБА_1 складена анкета-заява №103009975 на отримання кредиту у ТОВ «Мілоан».

25 жовтня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем в електронній формі укладено кредитний договір № 103009975, за умовами якого позичальник отримала грошові кошти у сумі 5000,00 грн., які зобов`язалася повернути, сплатити комісію та проценти за користування кредитом.

26 січня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ "Діджи Фінанс" укладено договір відступлення прав вимоги № 02Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає), а ТОВ "Діджи Фінанс" приймає належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників.

24 січня 2022 року між ТОВ "Діджи Фінанс" та ТОВ "ФК "ПІНГ-ПОНГ" укладено договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого ТОВ "Діджи Фінанс" зобов`язується відступити ТОВ "ФК "ПІНГ-ПОНГ" свої права грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ "ФК "ПІНГ-ПОНГ" зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату.

Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, у останньої виникла заборгованість у розмірі 23750,00 грн., з яких: розмір заборгованості за тілом кредиту 5000,00 грн., розмір заборгованість по процентам 18750,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладення між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 кредитного договору та перерахування останній кредитних коштів.

Однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов таких висновків за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду.

Згідно з частинами 1,4 статті 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності, закріплений у статті 12 ЦПК, визначає для сторін ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій. Такий принцип, зокрема, полягає у покладанні на позивача (його представника) обов`язку з доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог. Невиконання такого обов`язку несе процесуально негативні наслідки у вигляді настання ризиків, визначених процесуальним законом (закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду, повна або часткова відмова у позові тощо).

За правилами, встановленими частинами першою, третьою статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до положень статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов?язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов?язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов?язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

У постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зроблено висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі №2221/2373/12.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначав, що 26 січня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги №02Т, а в подальшому, 24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Пінг-Понг» укладений договір факторингу №1/15. Проте, як свідчать матеріали справи, позивачем не було додано доказів на підтвердження переходу права вимоги за договором відступлення прав вимоги №02Т від 26 січня 2021 року від первісного кредитора ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс».

Надані позивачем платіжні інструкції №658 від 26 січня 2021 року, №675 від 02 лютого 2021 року про перехід права грошової вимоги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки сам договір відступлення прав вимоги №02Т від 26 січня 2021 року в матеріалах справи відсутній, що позбавляє суд можливості перевірити його зміст, встановити вартість на оплату грошової вимоги.

Також позивачем не додані та відсутні в матеріалах справи реєстри прав вимог, які є додатками до зазначеного договору, зокрема відомості про відступлення прав вимоги до відповідача за кредитним договором. Отже, позивачем не доведено правомірність заявлених вимог й не доведено факт набуття права грошової вимоги до відповідача.

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20).

У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Суд бере до уваги належні, допустимі і достовірні докази, сформовані в процесі відступлення права вимоги, що містять дані за кредитним договором, прав кредитора за якими набуває новий кредитор. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2024 року у справі № 2221/2373/12 (провадження № 61-483св23).

Частинами першою - третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду, позивач виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовом із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності факту укладення кредитного договору та перерахування кредитних коштів, без оцінки вказаних обставин у сукупності, не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.

Згідно з пунктами першим, другим частини першої статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС»- задовольнити частково.

Заочне рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2025 року- змінити в частині правового обґрунтування відмови у позові.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна