Справа №601/3009/25
Провадження № 2/601/1087/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2025 року м. Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області в складі головуючого Мочальської В.М.,

з участю секретаря судового засідання Домінської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кременці в порядку спрощеного позовного провадження цивільнусправу за позовною заявоюТовариства зобмеженою відповідальністю «Факторингова компанія«Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (надалі - ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс») звернулося до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 06.12.2023 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 1162393, відповідно до умов якого ТОВ надало відповідачці грошові кошти у сумі 9000 грн строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,2% від суми кредиту за кожен день користування, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Згідно з договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1162393, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Вебсайт або Мобільний додаток. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало ОСОБА_1 грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору.

Натомість відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконала у зв`язку з чим утворилась заборгованість сумі 44045,98 гривень, з яких 8999,98 гривень - основного боргу, 35046,00 гривень - заборгованість за відсотками.

29.07.2024 ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», уклали Договір факторингу № 29/07/2024.

Відповідно до умов вказаного договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по щодо боржників ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», зокрема, і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1162393 від 06.12.2023.

На підставі викладеного ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 44045,98 грн, а також понесені судові витрати.

Ухвалою суду Кременецького районного суду Тернопільської області від 13.10.2025 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено справу до судового розгляду на 10 год 20 хв. 11.11.2025.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 11.11.2025 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів в АТ КБ «Приватбанк» та розгляд справи відкладено.

27.11.2025 через систему «Електронний суд» від відповідачки ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Калінін С.К., надійшов відзив на позов, у якому просить розглядати справу без участі сторони відповідача, позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задовольнити частково, стягнувши з неї заборгованість за кредитним договором № 1162393 від 06.12.2023 в розмірі 3032,98 грн, судовий збір за подання позову в сумі 166,81 грн та витрати понесені на правничу допомогу в розмірі 413,15 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача в її користь витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 5586,84 грн.

Відповідачка визнає, що уклала з ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» договір про надання фінансового кредиту № 1162393 від 06.12.2023 та отримала кредит в сумі 9000,00 грн. Однак, не погоджується з позовними вимогами про стягнення заборгованості в розмірі 44 045,98 грн. Зазначає, що перебуває у шлюбі з військовослужбовцем ОСОБА_2 , а тому нарахування процентів за кредитом, пені суперечить пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зазначає, що нею сплачено 5967,02 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, проте кредитор оплату зарахував частково на погашення як тіла так і відсотків. Вважає, що сплачені нею кошти слід зараховувати в повному обсязі в рахунок повернення наданого тіла кредиту.

Крім цього, сторона відповідача вважає, що визначений позивачем розмір заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 41 013,00 грн не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як В обґрунтування цих доводів посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Також звертає увагу на те, що сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн не відповідає критеріям співмірності, реальності та розумності розміру, а отже є значно завищеним, не справедливим. Вважає, що розумний розмір витрат позивача на правову допомогу має складати 6000 грн.

Відповідачка повідомляє, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. та вважає, що витрати сторонам на професійну правничу допомогу слід стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог.

01.12.2025 через систему «Електронний суд» від позивача, в інтересах якого діє адвокат Руденко К.В., надійшла відповідь на відзив, у якому позивач зазначає, що зміни до кредитного договору, що укладений з відповідачкою, не вносилися (додаткові договори щодо продовження строку дії та інших умов не укладались), а тому правових підстав для перерахування денної процентної ставки немає. Підписавши кредитний договір, позичальник погодилася з усіма його умовами, й щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Щодо правомірності стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу з відповідачки у розмірі 10000 грн зазначає, що в матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка була сплаена позивачем, а тому немає підстав для їх зменшення.

01.12.2025 через систему «Електронний суд» від позивача, в інтересах якого діє адвокат Руденко К.В., надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони та заява про зменшення позовних вимог відповідно до якої позивач зменшує розмір позовних вимог і просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість у розмірі 40085,98 грн, яка складається з: 8999,98 грн заборгованості за кредитом; 31086,00 грн заборгованості за нарахованими процентами за період з 06.12.2023 по 09.07.2024, тобто до дня мобілізації чоловіка відповідачки, а саме до 10.07.2024, а також судові витрати у розмірі 2 422,40 грн та 10000,00 грн витрат на правову допомогу.

08.12.2025 на виконання ухвали Кременецького районного суду Тернопільської області від 11.11.2025 про витребування доказів від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла запитувана інформація стосовно рахунків ОСОБА_1 .

Представники сторін у судове засідання не з`явилися, подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Установлених ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи суд не вбачає, а тому вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з вимогами ч. 2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 06.12.2023 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір № 1162393 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», відповідно до умов якого, товариство надало споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Згідно з п. 1.2, 1.3., 1.4. договору сума кредиту складає 9 000 грн. Строк кредиту 360 днів. Періодичність сплати процентів - кожні 30 днів.

Пунктами 1.5., 1.5.1. договору тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 2,2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього договору.

Відповідно до п.2.1 Договору, кошти надаються Товариством у безготівковій формі, шляхом їх перерахунку на поточний рахунок споживача з використанням реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .

Договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до листа №14 від 11.02.2025 ТОВ «ПЕЙТЕК» успішно перерахувало кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» 06.12.2023 на суму 9000,00 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 .

Згідно з розрахунком заборгованості за Договором № 1162393 від 06.12.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 29.07.2024, загальна сума заборгованості за період з 06.12.2023 по 29.07.2024 становить 44045,98 грн, з яких: тіло кредиту 8999,98 грн, проценти за користування кредитом - 35046,00 грн.

29.07.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» (клієнт) та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» (фактор) укладено договір факторингу № 29/07/2024, за умовами якого клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору в порядку та в строки встановлені цим договором.

Згідно з п. 2.2. договору факторингу загальний розмір заборгованостей, права вимоги до яких відступаються, складає 94 208 864, 59 грн станом на дату підписання сторонами цього договору, згідно з Реєстром боржників, які складаються сторонами в паперовому вигляді (Додаток 1 до Договору) та у формі електронного документа.

Відповідно до копії платіжної інструкції № 1118 від 29.07.2024 ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» сплатило ТОВ «Селфі Кредит» згідно з договором факторингу № 29/07/2024 від 29.07.2024, без ПДВ, 1 838 137, 38 грн.

З копії витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 29/07/2024 від 29.07.2024 вбачається, що ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» набуло права грошової вимоги, зокрема, до відповідача за кредитним договором № 1162393 від 06.12.2023 у сумі 44045,98 грн.

Факт підписання договору про надання споживчого кредиту сторонами, його відповідності Закону України «Про електронну комерцію», отримання кредитних коштів та факту переходу від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» прав вимоги за цим договором, сторонами не оспорюється.

Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов?язків є у тому числі договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов?язкові реквізити документа.

Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.

Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконувала, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка за період з 06.12.2023 по 29.07.2024 становить 44045,98 грн, з яких: тіло кредиту 8999,98 грн, проценти за користування кредитом - 35046,00 грн.

Проте, суд не погоджується з таким розрахунком, з огляду на наступне.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

Ці положення внесені до зазначеного закону України від 11 квітня 2024 року №3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18 травня 2024 року.

До 18 травня 2024 року ч. 15 ст. 14 Закону № 2011-ХІІ була викладена в такій редакції: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».

Враховуючи вищенаведене та приписи частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції, яка почала діяти з 18 травня 2024 року на період проходження чоловіком відповідачки військової служби відсотки за кредитом нараховані бути не можуть.

Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У пункті 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року N 1-рп/99 зазначено, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

У п. 2 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультра активна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

В прикінцевих положеннях Закону № 1275-VІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" прописано про надання зазначеній нормі дії в часі у межах конкретно визначеного періоду, а саме: військовослужбовцям - з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Враховуючи вищенаведене, приписи частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» підлягають застосуванню до ОСОБА_1 , як дружини військовослужбовця, з 18 травня 2024 року.

Згідно довідки № 6438 від 16.10.2025, виданої начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , рядовий ОСОБА_2 відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.04.2024 №108 призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений на проходження військової служби у військову частину НОМЕР_2 .

З врахуванням наведеного, суд відхиляє доводи представника позивача, наведені у заяві про зменшення розміру позовних вимог, про те що заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом відповідачці слід рахувати до дня мобілізації її чоловіка, а саме до 10.07.2024.

Таким чином, з ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь позивача проценти за користування кредитом за період з 06.12.2023 по 17.05.2024 у сумі 30834 грн.

Згідно з пунктом 1.4 кредитного договору строк кредиту 360 днів, детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до договору. У споживача відсутнє право продовжувати строк кредитування або строк виплати кредиту за Договором (п. 1.4.1 договору).

Відповідно до п. 1.5 договору тип процентної ставки - фіксована, за користування кредитом нараховуються проценти в наступному розмірі та порядку: стандартна процентна ставка - 2,2% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. договору.

Із сформованого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» розрахунку вбачається, що за період з 6 грудня 2023 року до 04 січня 2024 року, первісний кредитор нарахував заборгованість відповідача по відсотках за кредитним договором в сумі 26.1 грн. (розрахунок здійснено за відсотковою ставкою 0,01%), за період з 06.12.2023 по 29.07.2024 нарахована заборгованість 35046,00 грн (розрахунок здійснено за відсотковою ставкою 2,2%).

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом №3498-IX від 22.11.2023.

Закон України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.

Згідно з частиною 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Суд враховує, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Отже, в даному випадку законодавцем використана ультраактивна форма регулювання суспільно-правових відносин та визначений перехідний період, який передує безпосередньому застосуванню нової правової норми.

Оскільки Закон України № 3498-ІХ набув чинності 24.12.2023 та застосовано визначений законодавством перехідний період до запровадження обмеження максимального розміру денної процентної ставки, в період часу з 24.12.2023 до 21.04.2024 максимальний розмір денної процентної ставки 2,5 %, в період часу з 22.04.2024 до 19.08.2024 максимальний розмір денної процентної ставки 1,5 %, а з 20.08.2024 максимальний розмір денної процентної ставки 1 %.

Вказане свідчить про те, що у випадку продовження дії кредитних договорів після набрання чинності Законом України № 3498-ІХ, умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту.

Тому необгрунтованими є доводи представника позивача у відповіді на відзив щодо необхідності застосування визначеної у договорі споживчого кредитування денної процентної ставки у розмірі 2,2 % за весь період нарахування заборгованості.

Кредитний договір № 1162393 укладено 06.12.2023, тобто до внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», тому суд вважає, що за період з 06 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року - 2,2% (розмір процентів визначений в п. 1.5.1 договору та в межах законодавчо визначеного обмеження на цей період), за період з 22 квітня 2024 року по 17 травня 2024 року - 1,5 % (в межах законодавчо визначеного обмеження на цей період).

З огляду на викладене, суд вважає, що розмір заборгованості за кредитним договором № 1162393 від 06.12.2023 становить 39834 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 9000 грн, заборгованість за процентами в розмірі 30834 грн.

Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачкою 03.02.2024 сплачено позивачу 5940 грн.

Отже, з врахуванням частково сплаченої заборгованості відповідачкою ОСОБА_1 , з останньої підлягає до стягнення заборгованость за кредитним договором № 1162393 від 06.12.2023 в загальному розмірі 33894 грн. (39834 грн. 5940 грн.).

Щодо доводів представника позивача про відсутність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).

Представництво інтересів ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» у суді здійснював адвокат Руденко К.В. на підставі довіреності та договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02 серпня 2024 року.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивача долучив до матеріалів справи документи: копію договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02 серпня 2024 року; копію акта приймання-передачі наданих послуг №56 від 03 березня 2025 року з витягом; копію платіжної інструкції №2066 від 03 березня 2025 року.

Розподіляючи понесені ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу суд зазначає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному заявником розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має відповідати критеріям розумної необхідності та реальності таких витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Адвокатом Руденко К.В. у даній справі було складено та подано до суду позовну заяву, однак предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною. Ураховуючи викладене, зважаючи на характер виконаної адвокатом роботи (складання позовної заяви, відповіді на відзив та заяви про зменшення позовних вимог), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд погоджується з доводами сторони відповідача, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодування на суму 6 000 грн.

Отже, з врахуванням часткового задоволення позовних вимог, а саме на 84,55%, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5073 грн (6000*84,55%).

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, що становить 2048, 14 грн. (2422,40*84,55%).

При вирішенні питання про стягнення із позивача витрат, понесених відповідачкою на професійну правничу допомогу, суд керується таким.

Відповідачці надавалася професійна правнича допомога адвокатом Калініним С.К.

Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвокат подала до суду такі документи: копію договору про надання правничої допомоги №б/н/25 від 26.11.2025, укладеного між адвокатським бюро «Калінін і Партнери» в особі керуючого Калініна С.К. та Тимощук Н.Л.; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; копію ордера; акт виконаних робіт (надання послуг) від 27.11.2025.

До вищезгаданого детального опису робіт (наданих послуг) входять: надання усної консультації, вивчення та аналіз позовної заяви з додатками, складання, оформлення, подання до суду відзиву на позов. Загальна вартість виконаних робіт становить 6 000,00 грн.

Враховуючи те, що позов задоволено частково, суд, згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, присуджує відповідачці судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 15,45 % (100% -84.55%), а саме в сумі 927 грн, керуючись таким розрахунком: (6000*15.45%).

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина десятастатті 141 ЦПК України).

З огляду на частковість задоволення вимог позовної заяви, суд вважає за потрібне здійснити взаємозалік сум стягуваних витрат (5073 - 927 = 4146 грн), а тому слід стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4146 грн.

На підставі наведеного та керуючись статями 4, 12, 76, 77, 78, 80, 81, 141, 258, 259, 264, 265, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» заборгованість за Кредитним договором №1162393 від 06 грудня 2023 року в загальному розмірі 33894 (тридцять три тисячі вісімсот дев`яносто чотири) гривень, судовий збір в розмірі 2048 (дві тисячі сорок вісім) гривень 14 копійок, та витрати на правничу допомогу в розмірі 4146 (чотири тисячі сто сорок шість) гривень.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс», адреса: 03124, м. Київ, бул. Вацлава Гавела, 4, .

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 15 грудня 2025 року.

Головуючий В. М. Мочальська