КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 366/2435/25 Головуючий у І інстанції Гончарук О.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 грудня 2025 рокуКиївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Журби С.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» - адвоката Усенка Михайла Ігоровича на рішення Іванківського районного суду Київської областівід 09 вересня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФінансоваКомпанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягненнязаборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року позивачзвернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 09 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит №3198185, за умовами якого сума позики становила 5100,00 грн; строк кредитування - 30 днів; дата надання кредиту - 09 липня 2021 року; дата повернення кредиту - 08 серпня 2021 року; комісія за надання кредиту: 510,00 грн (10% від суми кредиту); процентна ставка (за кожен день строку користування кредитом) за день - 1,25%; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом за день - 5,00%; тип процентної ставки - фіксована; орієнтовна реальна річна процентна ставка - 11215,00% річних; орієнтовна загальна вартість кредиту - 7522,50 грн.

27 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір про відступлення права вимоги № 78-МЛ, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №3198185 від 09 липня 2021 року.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору про відступлення прав вимог №78-МЛ від 27 жовтня 2021 року, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 22 822,50 грн, з яких: 5100,00 грн - сума виданого кредиту; 17 212,5 грн - залишок по відсотках; 510,00 грн - залишок по комісії.

Відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» за Договором про споживчий кредит №3198185 в розмірі 22 822,50 грн.

Враховуючи вище викладене, позивачпросив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №3198185 від 09 липня 2021 року у розмірі 22 822,50 грн, з яких: 5100,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 17 212,5 грн - заборгованість за відсотками, 510,00 грн - заборгованість за комісією, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 09 вересня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит №3198185 від 09 липня 2021 року в розмірі 7012,50 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 744,40 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» - адвокат Усенко М.І. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення Іванківського районного суду Київської області від 09 вересня 2025 року про часткове задоволення позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі, здійснити розподіл судових витрат. Просив також відмовити відповідачу у стягненні витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що строк, на який видавався кредит за договором М3198185 від 09 липня 2021 року, закінчився 08 серпня 2021 року, а тому кредитор не вправі нараховувати відсотки після спливу визначеного договором строку кредитування.

Приймаючи пропозицію товариства про укладання цього кредитного договору, позичальник також погодився з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому та підтвердив, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору.

За умовами договору сторонами погоджено суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, досягнуто згоди щодо істотних умов кредитних договорів, такий прав згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у звязку з чим договір, згіднозі ст. 6 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Представник позивача вказує на те, що до договору про споживче кредитування може бути включена умова щодо сплати комісії. Подібну думку висловлено у постанові Полтавського апеляційного суду у справі № 550/1233/23 від 06.03.2024, що не було враховано судом першої інстанції.

Також, представник вказує на невірний розрахунок відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5%, оскільки враховуючи п.1.6. Кредитного договору № 3198185 від 09 липня 2021 року, проценти за користування кредитом протягом поточного періоду нараховуються за стандартною процентною ставкою 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.

Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника. Продовження користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п.1.3, п.2.3.1.1. п.2.3.1.2. Договору змінює пропорційно строк пролонгації.

Представник позивача звертає увагу на те, що у період з 09 липня 2021 року по 08 серпня 2021 року проценти нараховувались за процентною ставкою у розмірі 1.25 відсотків відповідно до п. 1.5.2 Кредитного договору. З 09 серпня 2021 року по 07 жовтня 2025 року відбулася пролонгація кредитного договору, у відповідності до п.п. 1.6. 2.3.1.2. відсотки нараховувались за стандартною процентною ставкою у розмірі 5,00 відсотків згідно умов кредитного договору. Нарахування протягом всього строку кредитування здійснювалось відповідно до договору. Зміни до Закону України «Про споживче кредитування» були внесені лише 22 листопада 2023 року, а тому умови договору не суперечили законодавству на момент укладення.

Скаржник зазначає, що відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №3198185 від 09 липня 2021 року, які містяться у матеріалах справи, відповідають умовам кредитування, які встановлені в Кредитному договорі. Отже, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за відсотками у розмірі 17 212,50 грн.

Крім того, представник позивача вказує на безпідставну відмову суду у стягненні з позичальника відповідно до п. 1.5.1 кредитного договору комісії за надання кредиту в розмірі 510,00 грн, яка нарахована за ставкою 10,00 відсотків від суми одноразово. Підписавши договір позичальник підтверджує, що він у письмовій формі в повному обсязі отримав від Банку інформацію, визначену Законом України «Про споживче кредитування» та/або іншими нормативно-правовими актами, що регулюють це питання.

Також представник позивача вказує на те, що ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» понесено витрати в сумі 8000,00 грн професійну на правничу допомогу АО «Апологет» на підставі Договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року.

Представником позивача було додано низку документів на підтвердження надання професійної правничої допомоги.

На думку представника, витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу та докази на підтвердження цього, наявні в матеріалах справи, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з позивача, адже цей розмір має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 360 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідноі з ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішуєтакі питання: чимали місце обставини (факти), якимиобґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішеннясправи, та докази на їхпідтвердження; якіправовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; числід позов задовольнити або в позовівідмовити; якрозподілити між сторонами судовівитрати; чи є підставидопустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межіпозовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряєзаконність і обґрунтованістьрішення суду першоїінстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційноїінстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на якіучасники справи посилаються в апеляційнійскарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 09 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №3198185. Договір підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором R71557.

За умовами договору про споживчий кредит сума позики становить 5100,00 грн; строк кредитування - 30 днів; дата надання кредиту - 09 липня 2021 року; дата повернення кредиту - 08 серпня 2021 року; комісія за надання кредиту: 510,00 грн (10% відсуми кредиту); процентна ставка (за кожен день строку користування кредитом) за день - 1,25%; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом за день - 5,00%; тип процентної ставки - фіксована; орієнтовна реальна річнапроцентна ставка - 11215,00% річних; орієнтовна загальна вартість кредиту - 7522,50 грн (п.п. 1.1.-1.7. договору).

Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 5100,00 грн підтверджено платіжним дорученням від 09 липня 2021 року про перерахування ОСОБА_1 суми кредиту в розмірі 5100,00 грнзгідно договору №3198185, на платіжну карту НОМЕР_1 .

Відповідно до п.п. 1.2.-1.5. вказаного Договору, кредит надається строком на 30 днів з 09 липня 2021 року (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 08 серпня 2021 року.

Загальні витрати Позичальника за кредитом, щовключають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахуваннясуми (тіла) кредиту) складають 2422,50 грн в грошовому виразі та 11 215,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору.

Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 7522,50 грн. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовназагальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, щоПозичальник отримає кредитні кошти в день укладенняцього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що Кредитодавець і Позичальниквиконають свої обов?язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору.

Позичальник розуміє та погоджується, щонаведені в цьомупункті показники не підлягаютьоновленню у випадкупродовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань.

Комісія за надання кредиту: 510,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків відсуми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 1912,50 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. (п.п. 1.5.1., 1.5.2. Договору).

Згідно п.п. 1.6. та 1.7. Договору - стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2., 2.3 цього Договору.

Судом встановлено, що строк, на який видавався кредит за договором про споживчий кредит №3198185 від 09 липня 2021 закінчився 08 серпня 2021 року.

27 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № 78-МЛ, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає), а ТОВ Фінансова компанія «Кредит-Капітал» приймає за плату належнійому права грошовоївимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до акту приймання-передачі реєстру боржників від 27.10.2021 до Договору відступлення прав вимоги № 78-МЛ від 27 жовтня 2021 року та витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 78-МЛ від 27 жовтня 2021 року ТОВ Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №3198185 в сумі 22 822,50 грн, з яких: 5100,00 грн - залишок по тілу кредиту; 17 212,50 грн - залишок по відсотках; 510,00 грн - залишок по комісії. Кількість днів прострочення - 79. Дата підписання договору: 09 липня 2021 року. Дата закінчення договору: 08 серпня 2021 року.

Таким чином відповідно до договору відступлення прав вимоги №78-МЛ від 27 жовтня 2021 року ТОВ Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право вимоги за договором № 3198185, укладеним між первісним кредитором ТОВ «Мілоан» та відповідачем, за яким строк, на який видавався кредит закінчився 08 серпня 2021 року, відповідно кредитор не вправі нараховувати відсотки після спливу визначеного договором строку кредитування.

Отже, суд першої інстанції зробив обгрунтований висновок про те, що зі спливом визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постановах: від 28 березня2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі№ 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

З огляду на зазначені норми права Верховний Суд у своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у Постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певноїд ії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі№ 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Вказаний висновок підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 (провадження № 61-18379св21).

У п. 140 постанови від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) Велика Палата Верховного Суду вказала, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (ст. 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

При цьому у п. 146 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та підтвердженого у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Питання щодо повернення кредиту, нарахування і сплати процентів за користування кредитом визначаються умовами кредитного договору.

Відповідно до укладеного договору про надання кредиту позивач надає відповідачу грошові кошти в розмірі 5100,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісію за надання кредиту у порядку та умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів.

За змістом положень ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова відзобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання маєвиконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (ст. 77 ЦПК), допустимими (ст. 78 ЦПК), достовірними (ст. 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (ст. 80 ЦПК).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а такождостатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групидоказів).

Встановлено, що 09 липня 2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3199185, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 5100,00 грн строком на 30 (тридцять) днів, тобто до 08 серпня 2021 року, процентна ставка за користування кредитом 1,25 % на день,

Підписуючи кредитний договір, відповідач погодився з усіма умовами щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом в строки, встановлені цим договором. При цьому, підписанням даного договору позичальник висловив свою обізнаність з діючими тарифами банку та обов`язковими платежами, передбаченими чинним законодавством України.

Відтак, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося 08 серпня 2021 року, після цієї дати права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З розрахунку заборгованості, наданого банком, убачається, що розмір процентів розраховано за період з 09 липня 2021 року по 07 жовтня 2021 року, тобто і за період після спливу строку дії кредитного договору.

Ураховуючи те, що банком нараховано передбачені договором проценти за користування кредитом вже після закінчення строку дії кредитного договору, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача нарахованих процентів за період з 09 серпня 2021 року по 07 жовтня 2021 року, з підстав, наведених у ційпостанові.

Відтак обгрнутованим є висновок суду першої інстанції у тому, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 1 912,50 грн (5 100,00 грн. * 1,25 % * 30 днів). При цьому нарахування відсотків за користування кредитними коштами, після спливу визначеного договором строку кредитування, який закінчився 08 серпня 2021 року суперечить зазначеним вище вимогам закону.

Доказів того, що кредитний договір від 09 липня 2021 року був пролонгований позивачем не надано. Додаткової угоди щодо продовження строку договору між сторонами не укладалося.

Аргументи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, оскільки доказів на спростування встановлених обставин заявником не надано.

Ухвалючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що кредитор належним чином виконав свої зобов`язання, відповідач в свою чергу порушив свої зобов`язання, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість, однак з урахуванням положень підписаного сторонами договору, строк кредитування закінчився 08 серпня 2021 року, а отже зазначені ТОВ «Кредит-Капітал» відсотки, нараховані поза межами строку кредитування, до стягнення не підлягають.

Таким чином, висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правоваоцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, судом під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку про законність та обґрунтованість ухваленого в даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Наведені представником позивача в апеляційній скарзі доводи щодо наявності підстав для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення норм закону, у тому числі в частині змагальності і диспозитивності цивільного судочинства.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо стягнення процентів за користування кредитом колегія суддів ураховує також наступне.

Ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IXвід 22.11.2023.

Закон України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Згідно з ч. 5 ст. 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Ч. 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Натомість встановлені у цій справі фактичні обставини і докази дають підстави для висновку, що строк дії договору почався 09 липня 2021 року та закінчився 08 серпня 2021 року.

Посилання на те, що кредитний договір було пролонговано та він діє по теперішній час, оскільки відповідачем не повернуто кредитні кошти, якими він користується є такими, щозводяться до власноготрактування умов укладеного договору.

Перевірячи доводи апеляційної скарги щодо незаконності позовних вимог про стягнення комісії, колегія суддів зазначає наступне.

Так, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналізуючи умови кредитного договору №3198185 від 09 липня 2021 рокута Правила надання споживчих кредитів ТОВ «Мілоан», апеляційний суд приходить до висновку про правомірність дій позивача щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, який в подальшому підтримувався Верховним Судом, зокрема, в постанові від 24 травня 2024 року в справі № 461/2735/23 (провадження № 61-16948св23).

Отже, виходячи з аналізувимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківськудіяльність» така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Договір був підписаний сторонами, ними не оскаржувався, а отже є обов`язковим до виконання.

Так, комісія за надання кредиту в розмірі 510,00 грн визначена п.п. 1.5.1. договору про споживчий кредит №3198185 від 09 липня 2021 року та нарахована за ставкою 10,00 відсотків відсуми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.

Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 510,00 грн, а також подальша вимога стягнення нарахованої комісії позивачем з відповідача, колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в цій частині є неправильним.

Оскільки умови Договору про надання кредиту від 09 липня 2021 року що дорозміру та порядку сплати комісії з позичальника погоджено, вказані умови положенням Закону України «Про споживче кредитування» не суперечать, а тому апеляційний суд вважає задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» про стягнення з відповідача на користь товариства комісії в сумі 510,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимоги щодо стягнення процентів за користування кредитом ухвалено з урахуванням повного і всебічного дослідження наявних у справі доказів, яким дана належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення в цій частині, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Однак, рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог комісії ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, а відтак відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позову в цій частині.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в частині відмови ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» у задоволенні позовних вимог про стягнення суми відсотків за користування кредитними коштами після 08 серпня 2021 року залишає без змін, рішення в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача комісії за надання кредиту у розмірі 510,00 грн, що передбачена п. 1.5.1. договору про споживчий кредит №3198185 від 09 липня 2021 року та яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту слід скасувати та стягнути з відповідача комісію у розмірі 510,00 грн.

Оскільки апеляційна скарга не містить аргументів щодо незгоди ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» з рішенням Іванківського районного суду Київської області від 09 вересня 2025 року в частині задоволених позовних вимог, тому відповідно до правил частини першої ст. 367 ЦПК України, судом апеляційної інстанції рішення суду в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно, з урахуванням ч. 13 ст. 141 ЦПК України, рішення суду підлягає також скасуванню в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.

Так, порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в ст. ст. 141-142 ЦПК України.

Відповідно до частин1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судом апеляційної інстанції частково задоволено апеляційну скаргу, скасовано рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення комісії та така вимога задоволена судом, відтак позов ТОВ ФК «Кредит - Капітал» задоволено на 32,96%, що становить 798,42 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача та є витратами позивача по сплаті судового збору за подання позову до суду.

При цьому за подання апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 197,63 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Ч. 10 вказаної ст. встановлено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За таких обставин, з огляду на передбачену законом можливість взаємного зарахування судових витрат, враховуючи складність справи, ціну позову, принципи співмірності та розумності судових витрат на правничу допомогу, відсоток задоволених позовних вимог, апеляційний суд вважає за можливе звільнити сторони від обов`язку по відшкодуванню судових правничу допомогу одна одній.

Керуючись ст.ст.374,375,381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» - адвоката Усенка Михайла Ігоровича задовольнити частково.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 09 вересня 2025 року в частині відмови у стягненні комісії за надання кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» комісію за надання кредиту в розмірі 510,00 грн.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір в розмірі 1 996,05 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», , місце реєстрації: 79018, Львівська обл., м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

С.О. Журба