Справа № 752/2115/20
Провадження №: 4-с/752/109/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2025 року Голосіївський районний суд міста Києва,

у складі: головуючого судді - Мазура Ю.Ю.,

за участі секретаря судового засідання - Бєляєвої К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука Віталія Григоровича, стягувач: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Пишний Артем Володимирович, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2025 ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_4 , звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука Віталія Григоровича, стягувач: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Пишний Артем Володимирович, заінтересована особа: ОСОБА_2 .

В обґрунтування скарги зазначив, що 17.04.2025 Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист у справі № 752/2115/20 про витребування із володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , яка складається із трьох житлових кімнат, загальною площею 64,1 кв.м., житловою площею 42,2 кв.м. В подальшому для забезпечення виконання судового рішення ОСОБА_2 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука Віталія Григоровича. 05.05.2025 приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 щодо витребування із володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . 07.05.2025 в рамках зазначеного виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пилипчуком Віталієм Григоровичем винесено постанову щодо стягнення з ОСОБА_5 основної винагороди в розмірі 448000,00 грн на користь приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука В.Г. В подальшому, за заявою ОСОБА_6 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пишним Артемом Володимировичем відкрито виконавче провадження № 78152778 на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука В.Г від 07.05.2025, винесеної в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 та розпочато примусове стягнення з примусове стягнення з боржника суми основної винагороди.

Учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились про дату, час та місце розгляду скарги повідомлені в установленому законом порядку.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Пишний Артем Володимирович в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений в установленому законом порядку. Надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд скарги без його участі.

Суд, дослідивши матеріали справи доходить наступного висновку.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України побудови судоустрою в Україні за принципами територіальності та спеціалізації, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Отже, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені й Законом № 1404-VIII, згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічний висновок вже висловлювався Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року (справа № 127/9870/16-ц), від 30 січня 2019 року (справа № 161/8267/17), від 03 квітня 2019 року (справа № 370/1034/15-ц) та інших.

З огляду на те, що ОСОБА_3 оскаржує постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука Віталія Григоровича щодо стягнення основної винагороди, то розгляд даної справи має відбуватися в порядку адміністративного судочинства, з урахуванням приписів ст.287 КАС України.

Отже, дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За положеннями п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, оскільки скарга на дії та постанову державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд доходить висновку про необхідність закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.76-81,258-260,447-452 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі №752/2115/20 за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука Віталія Григоровича, стягувач: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Пишний Артем Володимирович, заінтересована особа: ОСОБА_2 - закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду в 15-ти денний строк з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду

Суддя Ю.Ю. Мазур