Номер провадження 2/754/8902/25
РІШЕННЯ

Іменем України

04 грудня 2025 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого - судді Зотько Т.А.,

за участі секретаря судового засідання Юхименко А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права особистої приватної власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання за нею право особистої приватної власності на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 та за відповідачем право особистої приватної власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 2006 року вони з відповідачем по теперішній час перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак на даний час розійшлись та вирішили проживати окремо. Між ними виник спір з приводу поділу спільного майна, вони не змогли досягти домовленості щодо його поділу, а відтакпозивачка вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав, та просила суд в порядку розподілу спільного майна виділити їй та визнати право особистої приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та за відповідачем право особистої приватної власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 02.09.2025 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 15.10.2025 було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, надіслала на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила суд про розгляд справи без її участі за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи судом, відзив на позов не подав, при цьому надіслав на адресу суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі та просив розглянути справу у його відсутності.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд приходить до наступного.

Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 41 Конституції України передбачає,що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.03.2006, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 (а.с.3).

Відповідно до договору купівлі продажу квартири від 22.09.2008 року зареєстрованого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М., відповідачу ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_3 , вартістю на момент придбання 650 000,00 грн., ймовірна ринкова вартість якої згідно з Висновком про вартість майна станом на 29.07.2025 складає 980 000,00 грн. (а.с.4, 9).

Відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку від 13.09.2007 року зареєстрованого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О., позивачці ОСОБА_1 належить цегляний будинок, загальною площею 6500 кв.м., за адресою: в АДРЕСА_4 , вартістю на момент придбання 1 500,00 грн., ймовірна ринкова вартість якого згідно з Висновком про вартість майна станом на 29.07.2025 складає 1 600 000,00 грн. (а.с.5, 10).

Згідно Інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, інформація про реєстрацію права власності на вищевказане нерухоме майно, заборона на відчуження та відомості в Державному реєстрі іпотек - відсутня (а.с.6, 7)

Відповідно до листа № 069/14-4316 (И-2023), який надійшов від КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації», на запит адвоката Говор Д.І. повідомлено про, те що за позивачкою зареєстровано право власності на будинок, загальною площею 65,00 кв.м., за адресою: в АДРЕСА_4 та за відповідачем зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Згідно копії наданої суду позивачкою у справі розписки відповідача ОСОБА_2 від 23.07.2025, він підтвердив, що не заперечує проти того, щоб в порядку розподілу майна позивачці було виділено саме будинок за адресою: в АДРЕСА_4 , він претендувати на свою частку не має наміру не зважаючи на той факт, що вартість вказаного майна є вищою від вартості іншого спільного майна(а.с.8).

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи судом, відзив на позов не подав, при цьому надіслав на адресу суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі та просив розглянути справу у його відсутності.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Під час судового розгляду, судом було встановлено, що спірне майно було набуте сторонами у справі під час перебування в шлюбі,.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права власності.

Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності.

Пунктом 5 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, майно, нажите подружжям за час шлюбу.

Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясувати джерело і час його придбання.

Стаття 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою привальною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбанні майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є особистою приватною власністю.

Згідно вимог позову позивачка просить виділити їй та визнати право особистої приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та за відповідачем право особистої приватної власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 .

При встановленні обставин справи судом встановлено, що спірне майно набуте позивачкою та відповідачем під час перебування в шлюбі, що також не спростовується в ході розгляду справи.

Відповідач 07.10.2025 через канцелярію суду подав заяву про визнання позову.

Так, частинами першою та другою статті 60 СК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно положень ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таке ж право співвласників передбачено і ч. 3 ст. 358 ЦК України.

Вирішуючи спір у даній справі, суд, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин спору, що виник між сторонами, та з урахуванням визнання позову відповідачем та, на засадах справедливості, дійшов висновку, що пред`явлений позивачкою позов підлягає задоволенню судом, та відповідно підлягає поділу спільне сумісне майно подружжя, шляхом визнання за позивачкою права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та за відповідачем права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 15 140 грн. 00 коп., від сплати якого позивачка була звільнена на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст.57, 60, 61, 68, 69, 70, 71 СК України, ст.ст.358, 364, 368 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 16, 76-77, 81, 82, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355, Розділом ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права особистої приватної власності- задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок, загальною площею 65,00 кв.м., за адресою: в АДРЕСА_4 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 15 140 грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дані позивачки: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 , паспорт (серія номер) НОМЕР_2 .

Дані відповідача: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Повний текст рішення суду виготовлено 24.12.2025.

Суддя: Т.А.Зотько