ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1983/24 Номер провадження 22-ц/814/2646/25Головуючий у 1-й інстанції Вірченко О. М. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.,

при секретарі Філоненко О.В.

за участю прокурорів Лобач А.В., Деряги О.Ю., представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Сидоренко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Полтавської обласної прокуратури Титарчука Іллі Григоровича на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 жовтня 2024 року ухвалене суддею Вірченко О.М., повний текст судового рішення виготовлено 14 жовтня 2024року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права на земельну частку в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до Ромоданівської селищної ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_2 .

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна частка (пай) площею 2,78 га, розташована не території Ромоданівської селищної ради, колишнього КСП «Переможець», за № НОМЕР_1 , якій як не витребуваній земельній ділянці надано кадастровий номер :00:002:0057.

Після ОСОБА_2 спадщину прийняла її дочка ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивачки та на час смерті спадкодавця проживала разом із нею.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , спадщину прийняла позивачка, оскільки постійно проживала разом із нею. З метою прийняття спадщини після смерті матері позивачка звернулася до нотаріуса, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус відмовив у зв`язку із відсутністю документів, які підтверджують родинні відносини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку. З метою захисту своїх прав на спадкове майно ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 жовтня 2024 рокупозовну заяву ОСОБА_1 до Ромоданівської селищної ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування задоволено.

Встановлено факт того, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено факт прийняття померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено факт включення ОСОБА_2 до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай) на території Ромоданівської селищної ради, що міститься в проекті розташування земельних часток (паїв) реформованого КСП «Переможець» та складання державних актів на право власності на землю на території Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області (номер ділянки по проекту 379).

Встановлено факт прийняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_3 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Переможець» за № 379 по проекту розташування земельних часток (паїв) реформованого КСП «Переможець» після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_3 , яке вона прийняла як спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, заступник керівника Полтавської обласної прокуратури Титарчук І.Г.в інтересах держави в особі Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 жовтня 2024 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Стягнути сплачений судовий збір.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує що, рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи.

04.10.2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Сидоренко Ю.В. надав Полтавському апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури Титарчука І.Г.в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухавши прокурорів, представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сидоренко Ю.В., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (актовий запис про смерть № 33, вчинений 23 березня 1996 року виконавчим комітетом Ромоданівської селищної ради, а.с. 25).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради, рішенням 23 сесії 23 скликання Ромоданівської селищної ради від 23 березня 2001 року «Про розгляд та затвердження проекту поділу території на земельні ділянки в межах розпайованих земель реформованого КСП «Переможець», додатку до рішення, в списках членів КСП ОСОБА_4 значиться під номером 379 (а.с. 44-46).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Ромодановської селищної ради Миргородського району Полтавської області від 15 лютого 2024 року № 180 ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала разом із дочкою ОСОБА_3 , 1955 року народження, онукою ОСОБА_5 , 1986 року народження, за адресою: АДРЕСА_2 з 31 серпня 1983 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 (актовий запис про смерть № 87, вчинений 10 листопада 2003 року виконавчим комітетом Ромоданівської селищної ради, а.с. 24).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Ромодановської селищної ради Миргородського району Полтавської області від 15 квітня 2024 року № 312 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була зареєстрована та проживала разом із дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).

27 січня 1978 року ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на ОСОБА_8 . Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 матір`ю ОСОБА_9 записана ОСОБА_3 (а.с. 8, 9).

Постановою нотаріуса від 19 квітня 2024 року ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 на земельну частку відмовлено в зв`язку з тим, що нею не надані документи, які підтверджують їх родинні відносини; документи, які підтверджують право власності спадкодавця на земельну ділянку відсутні. Крім того, нотаріус вказав, що у списку громадян, які мають право на земельну частку (пай) на території Ромоданівської селищної ради, що міститься в проекті розташування земельних часток (паїв) реформованого КСП «Переможець» та складання державних актів на право власності на землю на території Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області ім`я ОСОБА_10 зазначено як « ОСОБА_11 » замість « ОСОБА_12 » (а.с. 12).

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа мас право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

З роз`яснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду Україні № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику справах про спадкування» слідує, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP.

Ст. 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.ст. 524, 525, 530 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Ст. 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією, Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно з п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом ст.ст. 22, 23 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

П. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР.

Положенням ст. 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв`язку з її смертю.

Після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла ОСОБА_3 зазначене підтверджується матеріалами справи, а саме довідкою виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області від 15 лютого 2024 року № 180 (а.с.6) згідно з якою ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала разом з дочкою ОСОБА_3 , 1955 р.н. та онукою ОСОБА_5 , 1986 р.н. за адресою: АДРЕСА_2 з 31 серпня 1983 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 25.03.2020 в справі № 305/235/17, у якій зазначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

З огляду на викладене, факт реєстрації та проживання ОСОБА_3 разом з ОСОБА_2 безпосередньо перед смертю спадкодавця підтверджується належним і допустимим доказом, а посилання прокурора на те, що в актовому записі про смерть вказана інша адреса цього факту не спростовує.

Також довідкою виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області від 15 квітня 2024 року № 312 підтверджується той факт, що ОСОБА_3 була зареєстрована з 31.08.1983 року у будинку по АДРЕСА_2 по день своєї смерті, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.7).

Згідно зі ст. 1220 ЦК України, після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 відкрилася спадщина на все належне їй майно.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом зокрема із правочинів і вважається набуте правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» та ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

З огляду на викладене матеріалами справи підтверджується та не спростовується доводами апеляційної скарги той факт, що після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла ОСОБА_1 .

Твердження прокурора про пропуск ОСОБА_1 строків позовної давності є безпідставним з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

З огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі підлягають до застосування положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

Згідно статті 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4, якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно.

Факт вступу ОСОБА_1 в управління та володіння майном підтверджується її проживанням на час відкриття спадщини з ОСОБА_3 .

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин Полтавською обласною прокуратурою не надано.

Доводи апеляційної скарги, про те, що ОСОБА_1 не вступила в управління спадковим майном, грунтуються лише на припущеннях та спростовується наявними в справі письмовими доказами, а саме: довідкою виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області та відмітками в паспорті позивача, з яких вбачається, що остання на час смерті її матері проживала разом з нею за адресою АДРЕСА_1 . Такі ж обставини були підтверджені і показами допитаних свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Колегія суддів зазначає, що про порушене право на спадщину ОСОБА_1 дізналася лише 19 квітня 2024 року коли їй постановою державного нотаріуса Миргородської державної нотаріальної контори Лавренко Н.В. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину, а з даним позовом до суду звернулася 29 травня 2024 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше.

Вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури Титарчука Іллі Григоровича залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2025 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль