П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2025 року, ухвалене під головуванням суді Головко Ю.Г., у м. Києві, повний текст рішення виготовлено 18 липня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом в якому просила розірватишлюб між ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , зареєстрований 11 листопада 2023 року Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1661.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 листопада 2023 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1661. Під час шлюбу у них народилася донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що спільне життя у подружжя не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Фактичні шлюбні відносини між подружжям припинені.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2025 року позов ОСОБА_3 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що позивач обґрунтовує неможливість застосування заходів щодо примирення подружжя саме у зв`язку з, нібито, домашнім насильством відповідача стосовно позивача, водночас, нічим не підтверджуючи це. Ігнорування судом першої інстанції цієї обставини та ненадання їй оцінки у мотивувальній частині судового рішення є порушенням норм процесуального права, що може бути підставою для обвинувачення відповідача у здійсненні такого домашнього насильства без будь-якого доказування. Додатково, судом першої інстанції цим було порушено ч.1 ст.111 СК України відповідно до якої суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Адже, в мотивувальній частині суд обмежився лише вказівкою про не заявлення клопотань про надання строку для примирення, водночас, очевидно, взявши до уваги аргумент позивача щодо домашнього насильства.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 11 листопада 2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 виданого Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу змінено на ОСОБА_6 .

Сторони мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися з 05 червня 2025 року, сторони не ведуть спільного господарства, шлюбно-сімейні відносини не підтримують.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина перша статті 110 СК України).

За змістом ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції встановлено відсутність згоди позивача на продовження шлюбних відносин з відповідачем у зв`язку з чим позивач скористалась своїм правом, передбаченим ст. 110 СК України на подання вказаного позову та розірвання шлюбу.

За таких обставин судом зроблено вірний висновок, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача.

Доводи апеляційної скарги в частині, що судом першої інстанції було порушено ч.1 ст.111 СК України відповідно до якої суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, апеляційний суд вважає не обґрунтованими, з огляду на наступне.

За змістом статей 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. З`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Отже, судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивач не бажає надалі перебувати у цьому шлюбі, а відтак, збереження сім`ї суперечить її інтересам.

Доказів протилежного відповідач суду не подав.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду першої інстанцій містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі наявних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги з урахуванням наведених в цій постанові апеляційного суду підстав та обґрунтувань, зведені лише до незгоди з висновком суду першої інстанції без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів зроблений судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційних скарг без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 25 грудня 2025 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.