справа № 361/6292/24 головуючий у суді І інстанції Гізатуліна Н.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2025 року, ухвалене під головування судді Гізатуліної Н.М. у м. Бровари Київської області, повний текст рішення складений 12 вересня 2025 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ТзОВ «Укр Кредит Фінанс»звернулося до суду із позовом в якому просило стягнути з відповідача не повну суму заборгованості за Кредитним договором, а лише її частину у розмірі 106 950,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 20 000,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 86 950,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 вересня 2023 року між ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту creditkasa.com.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТзОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1269-9414. Відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 18 000 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 21 день;, знижена % ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % в день. Також додатковою угодою № 1 від 14 вересня 2023 року до Договору про відкриття кредитної лінії № 1269-9414 від 10 вересня 2023 року кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 2 000,00 грн. Кредитодавець, через партнера АТ КБ «ПриватБанк», видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок вказаний ним в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів через систему платежів LiqPay, чим виконав свої зобов`язання за Кредитним договором своєчасно та в повному обсязі. У свою чергу ОСОБА_1 порушив умови Кредитного договору, кредит не повернув, не виконав у повному обсязі всі інші грошові зобов`язання перед Кредитодавцем, навіть після спливу строку кредитування встановленого умовами цього договору. Станом на 26 квітня 2024 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить: 152 050,00 грн., а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 20 000,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 132 050,00 грн. Проте, Кредитодавець прийняв рішення про застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг, а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 45 100,00 грн. за умови погашення позичальником решти заборгованості за Кредитним договором у розмірі 106 950,00 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2025 рокупозов ТзОВ «Укр Кредит Фінанс»задоволено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким позов ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 10 вересня 2023 року № 1269-9414 у розмірі 30 000,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 20 000,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 10 000,00 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що п. 4.10., 4.13 Кредитного договору про встановлення сторонами договору процентів за користування кредитом у розмірі 3 % за кожен день, що становить 1095 % на рік, при реальній процентній ставці 572465,00 %, призвело до нарахування процентів у розмірі 132 050,00 грн. (86 950,00 грн.- зазначений в позовних вимогах розмір), є несправедливими у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми (понад 50 % вартості продукції), що в 6,5 рази (в 4 рази за позовом) перевищує тіло кредиту (20 000,00 грн.). Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не врахував висновки Верховного Суду щодо стягнення непропорційно великої суми відсотків (див. постанову КЦС ВС від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23, Постанову ВП ВС від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18).

У відзиві на апеляційну скаргу ТзОВ «Укр Кредит Фінанс»,вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, не мають законодавчого обґрунтування, через що скарга не може бути задоволена, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 10 вересня 2023 року між ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1269-9414.

Відповідно до п. 2.2 Кредитного договору Кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності, для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані Кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором.

Договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» (п. 3.1 Кредитного договору), Для укладання цього Договору, у порядку встановленому Правилами, Позичальник надає Кредитодавцю інформацію щодо бажання отримати Кредит, шляхом заповнення на веб-сайті Кредитодавця усіх граф відповідної форми (п. 3.2 Кредитного договору).

Укладаючи договір Кредитодавець та Позичальник визнають усі документи (у тому числі Договір), підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), еквівалентними за значенням (з точки зору правових наслідків) документам у письмовій формі, підписаними власноручно, що повністю відповідає положенням ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» (п. 3.10 Кредитного договору).

Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту - 18 000,00 грн., дата надання/видачі кредиту: 10 вересня 2023 року.

Згідно з п. 4.6 Кредитного договору Кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1. цього Договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу.

Пунктом п. 4.7 Кредитного договору встановлено, що плата за видачу Кредиту передбачена у формі процентів за користування Кредитом. Тип процентної ставки за користування Кредитом - фіксована.

Як вбачається із п. п. 4.8, 4.10, 4.12, 10.1 Кредитного договору строк кредитування становить 300 днів з моменту перерахування Кредиту позичальнику, визначена дата повернення (виплати) кредиту - 05 липня 2024 року; базовий період - 21 день, знижена % ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % в день.

Відповідно до п. 4.14 Кредитного договору орієнтовна загальна вартість Кредиту на дату укладення цього Договору (за весь Строк кредитування) складає: 180 000.00 грн. та включає в себе: суму Кредиту та проценти за користування Кредитом.

Згідно з п. 5.1 позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю отриманий Кредит та нараховану Кредитодавцем неустойку (якщо неустойка буде нарахована Кредитодавцем) в останній календарний день Строку кредитування, вказаного у п. 4.12. цього Договору, шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок Кредитодавця у порядку, визначеному у Правилах.

Відповідно до п. 11.1, п. 11.3.1 Кредитного договору позичальник підтвердив, що попередньо уважно ознайомився з правилами на веб-сайті Кредитодавця, повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись умов цього Договору, а тому добровільно та свідомо укладає Договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним. Позичальник підтверджує, що до укладення Договору уважно ознайомився з текстом цього Договору та Правилами, а також отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статтями 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на веб-сайті Кредитодавця, що забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

У розділі 12 Кредитного договору Позичальник зазначив номер особистого електронного платіжного засобу: НОМЕР_1 .

Додатковою угодою №1 від 14 вересня 2023 року до Договору про відкриття кредитної лінії № 1269-9414 від 10 вересня 2023 року кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 2 000.00 грн.

Договір про відкриття кредитної лінії № 1269-9414 від 10 вересня 2023 року та Додаткова угода № 1 від 14 вересня 2023 року підписані ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно A1299 та A3071.

На виконання умов договору про відкриття кредитної лінії № 1269-9414 від 10 вересня 2023 року та Додаткової угоди № 1 від 14 вересня 2023 року ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» було надано ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 18 000 грн та 2 000,00 грн., шляхом перерахунку на його банківську картку № НОМЕР_1 за допомогою системи LiqPay, що підтверджується довідками АТ КБ «ПриватБанк» і ТзОВ «Укр Кредит Фінанс».

Станом на 26 квітня 2024 року заборгованість за Кредитним договором від 10 вересня 2023 року № 1269-9414 становить 152 050,00 грн., з яких основний борг - 20 000,00 грн., залишок відсотків - 132 050,00 грн.

У позовній заяві позивач повідомив, що прийняв рішення про застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг, а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 45 100,00 грн. за умови погашення позичальником решти заборгованості за Кредитним договором у розмірі 106 950,00 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані кошти відповідно до умов Кредитного договору від 10 вересня 2023 року № 1269-9414 у добровільному порядку ОСОБА_1 не повернув, розмір заборгованості не спростував, а позивач належними доказами підтвердив наявність у відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором.

Апеляційний суд не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не оспорюється, що 10 вересня 2023 року між ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1269-9414.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З наданої ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» виписки за період з 10 вересня 2023 року по 26 квітня 2024 року вбачається, що загальна заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем станом на 26 квітня 2024 року становить загальну суму 152 050,00 грн., яка складається з: 20 000,00 гривень - основний борг, 132 050,00 гривень - залишок не погашених відсотків.

З урахуванням п. 6.8. Договору кредитодавець анулював частину боргу позичальнику в сумі 45 100,00 грн., а тому стягненню, на думку позивача, підлягає сума 106 950,00 гривень, яка складається з: 20 000,00 гривень - основний борг, 86 950,00 гривень - залишок не погашених відсотків.

Як слідує з наданого позивачем детального розрахунку заборгованості, то у період з 10 вересня 2023 року по 30 вересня 2023 року нарахування процентів здійснювалось згідно вимог п. 4.8. Договору протягом 14 днів за зниженою процентною ставкою 2,5% в день від суми кредиту, що призвело до нарахування суми 30 300,00 гривень, яка складається з: 20 000,00 гривень - основний борг та 10 300,00 гривень - залишок не погашених відсотків.

Починаючи з 01 жовтня 2023 року по 26 квітня 2024 року нарахування здійснювалось згідно вимог п. 4.10. Договору, тобто за стандартною процентною ставкою 3% за кожен день користування кредитом від суми боргу.

При цьому позивачем та судом першої інстанції не було враховано, що статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року.

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно.

Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

З урахуванням змін до Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності з 24 грудня 2023 року, відсотки з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року (120 днів перехідного періоду) мали нараховуватися в розмірі денної процентної ставки не більше 2,5 %, а з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року (наступні 120 днів перехідного періоду) - в розмірі денної процентної ставки не більше 1,5 %, а з 20 серпня 2024 року по 03 лютого 2025 року - в розмірі денної процентної ставки не більше 1 %.

Крім того, відповідач в апеляційній скарзі, посилається на те, що вимоги щодо нарахування відсотків є несправедливими і значно перевищують розмір за тілом кредиту, а реальна річна процентна ставка явно встановлена з порушенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Апеляційний суд погоджується з такими доводами відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23.

Так, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що залежно від строку внесення платежів кредитором застосовувалися відсоткові ставки у розмірі 2,5% або 3% за кожен день користування кредитними коштами, оскільки умовами договору визначено фактично декілька альтернативних строків, у межах яких здійснюється погашення заборгованості. При цьому, умовами договору (п. 4.13) передбачено, що реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 572 465відсотків.

Вимога про нарахування та сплату вищезазначених відсотків, з огляду на розмір тіла кредиту (20000,00), є явно завищеною та не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

За таких обставин, з огляду на суттєву неспівмірність заявленого позивачем розміру заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом та тілом кредиту, що не є справедливим та, з урахуванням положень п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», апеляційний суд приходить до висновку, що стягненню з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягає заборгованість в розмірі в розмірі 40 000,00 гривень, яка складається з: 20 000,00 гривень - тіло кредиту та 20 000,00 гривень - відсотки за користування кредитом, що відповідатиме балансу інтересів кредитора та боржника.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом частин першої, п. 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив стягнути з позивача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 19 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідачем долучено: договір № 06/10/25 про надання правничої (правової) допомоги від 06 жовтня 2025 року, акт № 1 приймання-передачі наданих послуг правничої (правової) допомоги від 10 жовтня 2025 року, згідно з яким адвокат надав клієнту послуги на загальну суму 19 000,00 грн. та платіжну інструкцію від 07 жовтня 2025 року.

Позивач, заперечуючи проти заявленого представником відповідача розміру на відшкодування витрат на правничу допомогу, зазначив, що вартість судових витрат суттєво завищена та є не співмірною з заявленими послугами.

Проаналізувавши надані відповідачем докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, в яких зазначено здійснені адвокатом роботи (послуги), з урахуванням заперечень позивача, а також застосувавши правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм права при вирішенні питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 19 000,00 грн. не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру; такі витрати не співрозмірні зі складністю справи.

Як вбачається з акту № 1 приймання-передачінаданих послуг правничої (правової)допомоги від 10 жовтня 2025 (а.с.130), АО «Войнов ПРО» надано ОСОБА_1 наступні послуги: ознайомлення з матеріалами цивільної справи, дана послуга оцінена у 2 000,00 грн; аналіз законодавства у подібних справах оцінена у 1 000,00 грн; вивчення судової практики у подібних справах, оцінено у 4 000,00 грн. та складання апеляційної скарги на рішення суду 12 000,00 грн.

Водночас заявлені витрати не повною мірою відповідають критеріям реальності, неминучості, розумності, пропорційності, визначеним положеннями статті 141 ЦПК України, з огляду на таке.

Заявлені витрати в частині аналізу законодавства у подібних справах, вивчення судової практики у подібних справах не відповідають критерію неминучості витрат сторони у судовій справі, оскільки саме по собі формування позиції, вивчення та аналіз судової практики не належать до представництва та захисту прав клієнта у суді та охоплюються (є складовою) підготовкою та поданням апеляційної скарги, що заявлені як окремі послуги, тому не можуть вважатися фактично понесеними як окремий вид робіт, виконаних адвокатом.

Таким чином визначена адвокатським бюро вартість своїх робіт у розмірі 19 000,00 грн. є завищеною та підлягає зменшенню до 14 000,00 грн.

Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної, витрати, понесені на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з позивача на користь відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог апеляційної скарги (62,60%), а саме у розмірі 5 236,00 грн. (14000*62,60%).

При подачі позовної заяви ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» сплатило судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (37,40%), а саме у розмірі 905,97 грн. (2422,40*37,40%).

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 3 663,60 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги, сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з позивача пропорційно до позовних вимог в задоволенні яких позивачу відмовлено (62,60%), а саме у розмірі 2 293,41 грн. (3663,60*62,60%).

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе стягнути з ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 різницю між сумою, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, та сумою, яку позивач має компенсувати відповідачу. Така різниця становить 2 202,44 грн. (2 293,41-905,97).

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 . Ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», місце знаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 407, ідентифікаційний код 38548598 заборгованість за кредитним договором від 10 вересня 2023 року № 1269-9414 у розмірі 40 000,00 (сорок тисяч) гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 20 000,00 (двадцять тисяч) гривень, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 20 000,00 (двадцять тисяч) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», місце знаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 407, ідентифікаційний код 38548598 на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 . Ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 2 202,44 (дві тисячі двісті дві) гривні 44 копійки та витрати на правову допомогу у розмірі 5 236,00 (п`ять тисяч двісті тридцять шість) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 25 грудня 2025 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.