Провадження № 2/379/554/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

18 грудня 2025 року м. Тараща

Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

з участю секретаря судового засідання Корженко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу,

УСТАНОВИВ:

Позивач 20.06.2025 (вх. дата 23.06.2025) через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд:

задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача на його користь 3% річних у розмірі 879,48 грн та інфляційні втрати у розмірі 4 795,48 грн;

витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 968,96 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 4 000,00 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29.10.2021 Солом`янським районним судом м. Києва було задоволено його позов до ОСОБА_2 (відповідача) про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 8 051,40 грн та судових витрат. Вказує, що 18.06.2019 в м. Києві по вул. Радищева мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Opel» д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Hyundai» д.р.н. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілю «Hyundai» завдано механічних пошкоджень із матеріальними збитками для позивача. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 липня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 10.03.2020 між ПрАТ «СК «ВУСО» та позивачем (новим кредитором) було укладено договір № 10/03/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку № 1 до договору у тому числі право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором № 7-01 від 22.05.2019. Приватним виконавцем 27.09.2022 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 69935280, проте рішення суду від 29.10.2021 по цей час не виконане. З урахуванням чого, зазначає, що позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від прострочення суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення рішення по справі № 760/16883/20 30.10.2021 та до дня подання позовної заяви до суду 19.06.2025. Загальний розмір інфляційних втрат за вказані періоди складає 4 795,48 грн, загальна сума відсотків річних користування грошовими коштами за період з 30.10.2021 по 19.06.2025 складає 879,48 грн.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.07.2025 позовну заяву передано на розгляд до Таращанського районного суду Київської області за територіальною юрисдикцією (підсудністю).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2025, головуючим суддею у вказаній судовій справі визначено суддю Зінкіна В.І.

Ухвалою суду від 07.08.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали на усунення вказаних у ній недоліків.

12.08.2025 позивачем через підсистему «Електронний суд» подано заяву про усунення недоліків з додатками.

13.08.2025 суддею, на підставі ч. 8 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, сформовано відповідь № 1666454 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

Ухвалою суду від 13.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено провести за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання у справі на 10.09.2025.

Протокольною ухвалою суду від 10.09.2025 судове засідання відкладено до 13.10.2025 у зв`язку з неявкою всіх учасників справи.

Протокольною ухвалою суду від 13.10.2025 судове засідання відкладено до 04.11.2025 за клопотанням відповідача.

Протокольною ухвалою суду від 04.11.2025 судове засідання відкладено до 18.12.2025 за клопотанням відповідача.

Відповідно до наказу голови суду від 07.11.2025 № 25-В, головуючий суддя Зінкін В.І. з 24.11.2025 по 10.12.2025 перебував у щорічній відпустці.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно. Подав заяву про розгляд справи без його участі, у зв`язку з тим, що позивач через завантаженість справами та територіальну віддаленість суду не має можливість прибути в судове засідання. Крім того, зазначив, що зібрані матеріали є достатніми задля об`єктивного та всебічного розгляду справи, який можливий в судовому засіданні без участі позивача. Позов підтримує в повному обсязі і просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки в судове засідання не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подав.

Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Оскільки відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належно повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, причини своєї неявки в судове засідання суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, водночас, позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, - є всі передбачені законом підстави для проведення заочного розгляду даної справи.

Ухвалою суду від 18.12.2025, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи.

Зі змісту положень статті 281 ЦПК України вбачається, що заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У зв`язку з ненаданням відповідачем у встановлений судом строк без поважних причин відзиву на позовну заяву, суд вирішує справу за наявним матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

29.10.2021 Солом`янським районним судом м. Києва у справі № 760/16883/20 постановлено рішення, яким позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 кошти в сумі 8051,40 грн, 4 000,00 грн витрат на правничу допомогу та 840,80 грн судового збору. За відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення набрало законної сили 01.12.2021 (а.с.6-8).

Вказаним рішенням встановлено, що 18 червня 2019 року о 09 годині 10 хвилин у м. Києві по вул. Радищева, 10/14 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Opel Astra», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля марки «Hundai i30» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

У результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль марки «Hundai i30» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 та був застрахований ним у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 7-01 від 22 травня 2019 року.

Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11 липня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді.

ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на підставі страхового акту № 07308-02 від 01 липня 2019 року виплатило страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 8051 гривню 40 копійок, що підтверджується копією платіжного доручення № 17133 від 02 липня 2019 року.

10 березня 2020 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір № 10/03/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» відступило, а позивач отримав право вимоги щодо відшкодування у порядку регресу збитків, завданих ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» по договорам страхування.

За цим договором позивач отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором № 7-01 від 22 травня 2019 року.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

27.09.2022 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Яцишиним А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 69935280 з примусового виконання виконавчого листа № 760/16883/20, виданого 14.09.2022 Солом`янським районним судом м. Києва (а.с.10-11).

В матеріалах справи відсутні і під час розгляду справи сторонами не надано будь-яких доказів виконання відповідачем вищезазначеного рішення суду. Така обставина сторонами не заперечувалася.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

За частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

За частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 11 ЦК України передбачається виникнення цивільних прав та обов`язків з рішення суду. Таким чином, на підставі рішення суду можуть виникати зобов`язання, які залежно від змісту можуть бути грошовими або негрошовими.

За змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

За змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), в постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц.

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі № 910/11249/17.

Так, Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Наведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі № 13/210/10, від 23.09.2015 у справі № 6-1206цс15, від 02.09.2015 у справі № 6-369цс15 та від 25.05.2016 у справі № 6-157цс16.

У даному випадку, на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку зі стягненням грошових коштів, його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України, а тому наявні підстави для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Між сторонами не було укладено жодних договорів про надання позики/кредиту, оскільки виплата проводилася за пошкоджений транспортний засіб іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди, в подальшому в порядку регресу було стягнуто з відповідача завдані збитки, а тому положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, застосуванню не підлягають.

Відповідно до висновків Верховного Суду щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів, дія вказаного пункту розповсюджується на: договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики)(постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22); на кредитний договір(постанова Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23).

Законодавець в пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не передбачив особливостей у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) грошового зобов`язання яке виникло у зв`язку зі стягненням за рішенням суду грошових коштів за рахунок відшкодування збитків в порядку регресу та судових витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Визначаючи розмір суми до стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат в межах заявлених вимог суд виходить з наступних розрахунків:

Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за формулою: сума санкції = С*3%*Д:365:100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

За період 30.10.2021 по 19.06.2025 (129 днів) три проценти річних складають 879,48 грн (8051,40 х 3% х 1329: 365 = 879,48).

Індекс інфляції за листопад 2021 року - 100,8 %, грудень 2021 року - 100,6 %,

січень 2022 року - 101,3 %, лютий 2022 року - 101,6 %, за березень 2022 року 104.5 %, квітень 2022 року 103.1 %, травень 2022 року - 102.7 %, червень 2022 року 103.1 %, липень 2022 року - 100,7 %, серпень 2022 року = 101.1 %, вересень 2022 року - 101,9 %, жовтень 2022 року 102.5 %, листопад 2022 року - 100,7 %, грудень 2022 року 100.7%,

січень 2023 року 100.8 %, лютий 2023 року - 100.7 %, за березень 2023 року 101.5 %, квітень 2023 року 100.2 %, травень 2023 року - 100.5 %, червень 2023 року 100.8 %, липень 2023 року 99.4 %, серпень 2023 року = 98.6 %, вересень 2023 року 104.5 %, жовтень 2023 року 100.8 %, листопад 2023 року - 100,5 %, грудень 2023 року 100.7%,

січень 2024 року 100.4 %, лютий 2024 року 100.3 %, березень 2024 року 100.5%, квітень 2024 року 100.2%, травень 2024 року 100.6%, червень 2024 року 102.2%, липень 2024 року 100.0%, серпень 2024 року 100.6%, вересень 2024 року 101.5%, жовтень 2024 року 101.8%, листопад 2024 року 101.9%, грудень 2024 року 101.4%,

січень 2025 року 101.2%, лютий 2025 року 100.8 %, березень 2025 року 101.5%, квітень 2025 року 100.7%, травень 2025 року 101.3%.

Сукупний індекс інфляції розрахований шляхом множення усіх показників інфляції за відповідний період за формулою ІІС = (ІІ1:100) х (ІІ2:100) х (ІІ3:100) х …(ІІZ:100), де ІІ1 - індекс інфляції на перший місяць…, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення, становить 1.595609.

Сума інфляційних втрат розрахована шляхом множення суми боргу на сукупний індекс інфляції мінус сума боргу становить 4 795,48 грн (8051.40 х 1.595609 - 8051.40 = 4 795,48).

Враховуючи наведене позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

В силу ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду з позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн (а.с.22).

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,96 грн.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження указаних витрат позивачем надано: договір про надання правової допомоги № 01/11/22 від 01.11.2022, укладений між позивачем та адвокатом Самойленком П.М., додаткову угоду № 106 від 14.04.2025 до договору, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг від 14.04.2025, довіреність від 03.02.2022, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6314 від 24.01.2019, платіжну інструкцію від 14.04.2025 про оплату згідно договору про надання правової допомоги від 01.11.2022 у сумі 4 000,00 грн.

Отже, виходячи з того, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 625 ЦК України, статтями 2, 5, 12, 19, 76, 77, 81, 82, 128, 133, 141, 223, 247, 263-265, 268, 273, 274-279, 280-281, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних у розмірі 879,48 грн (вісімсот сімдесят дев`ять гривень сорок вісім копійок) та інфляційні втрати у розмірі 4 795,48 грн (чотири тисячі сімсот дев`яносто п`ять гривень сорок вісім копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені у зв`язку із сплатою судового збору у розмірі 968,96 (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок) та витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн (чотири тисячі гривень 00 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, що може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , юридична адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено і підписано 23.12.2025.

Головуючий:В. І. Зінкін