Провадження № 4-с/522/69/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання вчинити певні дії, стягувач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася зі скаргою на бездіяльність начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (), правонаступником якого є Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (), ОСОБА_2 скаржниця просить:

визнати протиправною бездіяльність начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Гусєва О. О. щодо не зняття арешту з її майна при поверненні виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 38116071;

зобов`язати начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Гусєва О.О. вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту з її нерухомого майна згідно з постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП № 38116071, виданої 23 травня 2013 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, В-11/343; згідно з постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер б/н, виданої 03 червня 2015 року, видавник ОСОБА_3 , Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та згідно з постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер б/н, виданої 19 жовтня 2015 року, видавник ОСОБА_3 , Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Скаргу ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що на примусовому виконанні у Першому Приморському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) [на сьогодні Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)] перебував виконавчий лист № 2/1522/11652/11, виданий Приморським районним судом м. Одеси 26 квітня 2013 року на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2013 року про стягнення з неї та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» суми заборгованості за кредитом, що в гривневому еквіваленті складає 1 692 657,38 грн.

Постановою державного виконавця від 23 травня 2013 року накладено арешт на все її рухоме, нерухоме майно та транспортні засоби. Листом Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23 червня 2020 року її повідомлено, що матеріали виконавчого провадження ВП № 38116071 знищено за закінченням терміну зберігання. Однак до цього часу її майно обтяжено арештом та забороною на його відчуження згідно з постановами від 23 травня 2013 року, від 03 червня 2015 року, від 19 жовтня 2015 року. З метою зняття арешту з майна 24 жовтня 2022 року вона звернулася з відповідною заявою до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), проте листом у знятті арешту їй відмовлено.

Заявниця вважала, що немає підстав для збереження арештів, оскільки матеріали виконавчого провадження знищено, а вказані арешти перешкоджають їй вільно користуватися своєю власністю.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2023 року, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Великої палати Верховного суду від 14.05.2025р. ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року скасувано. Справу № 2/1522/11652/11 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2025 року, зазначену справу передано судді Домусчі Л.В., отримано суддею 10.07.2025 року.

Ухвалою суду від 14.07.2025 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 23.07.2025 року.

У судове засідання 23.07.2025 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 10.09.2025 року.

До суду 09.09.2025 року від представника ОСОБА_1 адвоката Пуленко А.Г. надійшло клопотання про витребування доказів, згідно якого просила зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65023, Одеська обл., м. Одеса, вул. Пастера, 58) відновити та надати матеріали відновленого виконавчого провадження № 38116071 з примусового виконання виконавчого листа № 2/1522/11652/11, виданого Приморським районним судом м. Одеси 26 квітня 2013 року, де боржником була ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з метою встановлення підстав завершення цього виконавчого провадження.

У судове засідання 10.09.2025 року з`явилися представники Приморського ВДВС у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білик Р.В. та ОСОБА_5 , зауважили, що відновлення стосується лише втраченого ВП. Розгляд справи відкладено на 23.10.2025 року.

Ухвалою суду від 16.09.2025 року клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Пуленко А.Г. про витребування доказів задоволено. Зобов`язано Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відновити матеріали виконавчого провадження ВП № 38116071 з примусового виконання виконавчого листа № 2/1522/11652/11, виданого Приморським районним судом м. Одеси 26 квітня 2013 року, де боржником була ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та надати суду належним чином завірені їх копії.

До суду 07.10.2025 року від представника Приморського ВДВС у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білик Р.В. надійшла заява на виконання ухвали суду від 16.09.2025 року.

У судове засідання 23.10.2025 року з`явилися ОСОБА_1 та її представник адвокат Гареєв Є.Ш. та представники Приморського ВДВС у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білик Р.В. та Вакуленко Р.А.

Представник Приморського ВДВС у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білик Р.В. зауважив, що ухвала суду виконана та надав копії постанов з відновленого ВП.

Протокольною ухвалою суд приєднав до матеріалів справи копії відновлених матеріалів з вп № 38116071, а саме копії постанов від 23.05.2013 року та 16.05.2014 року.

Представник ОСОБА_1 адвокат Гареєв Є.Ш. пояснив, що було відкрито ВП № 38116071, яке було повернуто, однак в рамках даного ВП були арешти (23.05.2013 року, 03.06.2015 року, 19.10.2015 року). Однак з 2015 року відсутні будь-які дії зі сторони ДВС на виконання в/л, де скаржниця є боржником, та відсутні дії з боку кредиторів, але арешт все ще наявні. Наразі все й строк сплив в/л для його виконання. Звертались з заявою до ДВС 24.10.2022 року та 03.11.2022 року та було відмовлено у скасуванні арештів, а тому у подальшому звернулись зі скаргою на дії виконавця. Просив визнати протиправною бездіяльність щодо не зняття арештів та скасувати арешти. Також просив змінити Перший Приморський ВДВС на Приморський ВДВС.

Представники Приморського ВДВС у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білик Р.В. та Вакуленко Р.А. щодо заміни не заперечували.

Протокольно ухвалою суд задовольнив клопотання представника скаржниці та замінив заінтересовану особу - Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у зв`язку зі зміною назви.

Представник Приморського ВДВС у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Вакуленко Р.А. не визнав скаргу, просив відмовити. Пояснив, що вони відновили ті матеріали ВП, які вказав суд, інші не відновлені. Скарга на дії керівника ДВС, однак не сказано яку саме норму закону порушив начальник ДВС. Виконавчий лист було повернуто стягувачу. Керівник ДВС у своїй діяльності керується ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», а інших підстав у нього немає, тобто нічого не порушено. Довідка банку не може бути підставою для скасування арешту та не має відомостей, шо борг погашено.

Представник Приморського ВДВС у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зауважив, що існують ще 2 арешти за 2015 рік. Було повторне звернення про примусове стягнення і було накладено 2 арешти.

Представник ОСОБА_1 адвокат Гареєв Є.Ш. просив ВДВС надати матеріали відновленого ВП, відкритого на підставі виконавчого листа, по справі № 2/1522/11652/11, виданого 26.04.2013 року Приморським районним судом м. Одеси.

До суду від представника ОСОБА_1 адвоката Гареєва Є.Ш. надійшло клопотання про витребування доказів, згідно якого просив:

- зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відновити та надати матеріали відновленого виконавчого провадження, в рамках якого було видано постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: б/н, видана 03.06.2015 року, видавник ОСОБА_3 , ПЕРШИЙ ПРИМОРСЬКИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ ОДЕСЬКОГО МІСЬКОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ де боржником була ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 );

- зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відновити та надати матеріали відновленого виконавчого провадження, в рамках якого було видано постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: б/н, видана 19.10.2015 року, видавник ОСОБА_3 , ПЕРШИЙ ПРИМОРСЬКИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ ОДЕСЬКОГО МІСЬКОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ де боржником була ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Ухвалою суду від 23.10.2025 року клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Гареєва Є.М. про витребування доказів задоволено. Зобов`язано Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відновити матеріали виконавчого провадження, в рамках якого було видано постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: б/н, видана 03.06.2015 року, видавник ОСОБА_3 , ПЕРШИЙ ПРИМОРСЬКИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ ОДЕСЬКОГО МІСЬКОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ де боржником була ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та надати суду належним чином завірені їх копії. Зобов`язано Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відновити матеріали виконавчого провадження, в рамках якого було видано постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: б/н, видана 19.10.2015 року, видавник ОСОБА_3 , ПЕРШИЙ ПРИМОРСЬКИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ ОДЕСЬКОГО МІСЬКОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ де боржником була ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та надати суду належним чином завірені їх копії.

У судове засідання 26.11.2025 року з`явився представник ОСОБА_1 адвокат Гареєв Є.М.

Протокольною ухвалою суд, враховуючи неявку представників ВДВС, стягувача та невиконання ухвали суду від 23.10.2025 року, відклав судове засідання на 17.12.2025 року.

До суду 08.12.2025 року від представника Приморського ВДВС у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білик Р.В. надійшла заява на виконання ухвали суду від 23.10.2025 року.

У судове засідання 17.12.2025 року сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином. Від представника ОСОБА_1 адвоката Гареєва Є.М. надійшла заява про розгляд справи за відсутності скаржника та її представника. Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України та у зв`язку з постійними, триваючими екстреними відключеннями електропостачання в Приморському районному суді м. Одеси, періодичним включенням світла, датою складення цього судового рішення є 23.12.2025 року.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступних висновків.

Встановлені судом обставини:

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2013 року у справі № 2/1522/11652/11 стягнуто солідарно зі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») суму заборгованості за кредитом, що у гривневому еквіваленті складає 1 692 657,38 грн.

26 квітня 2013 року на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2013 року у справі № 2/1522/11652/11 судом видано виконавчий лист № 2/1522/11652/11.

23 травня 2013 року державним виконавцем першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Білик Р.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 38116071 з виконання виконавчого листа від 26 квітня 2013 року № 2/1522/11652/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів у розмірі 1 692 657,38 грн.

23 травня 2013 року державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Білик Р.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме, нерухоме майно та автотранспортні засоби, що належать боржнику ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення, та оголошено заборону на відчуження будь-якого майна боржника в межах суми боргу.

Листом Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі від 23 червня 2020 року № 35869 повідомлено ОСОБА_1 , що на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/1522/11652/11, виданого Приморським районним судом м. Одеси 22 травня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів у розмірі 1 692 657,38 грн. Надати матеріали виконавчих проваджень неможливо, оскільки матеріали виконавчого провадження знищено відповідно до пунктів 1, 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07 червня 2017 року, згідно з якими передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчено, підлягають знищенню.

24 жовтня 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла адвокат Пуленко А. Г., звернулася до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) із заявою про скасування арештів, накладених згідно з постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП № 38116071, виданої 23 травня 2013 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, серія та номер б/н, виданої 03 червня 2015 року, видавник ОСОБА_3 , Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції; серія та номер б/н, виданої 19 жовтня 2015 року, видавник ОСОБА_3 , Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Листом Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі від 03 листопада 2022 року № 59358 ОСОБА_1 повідомлено, що на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/1522/11652/11, виданого Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів у розмірі 1 692 657,38 грн. Вимоги виконавчих документів боржником не виконано, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження не сплачено. Стаття, на підставі якої завершено виконавчі провадження, не передбачає зняття арешту з майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Матеріали виконавчого провадження знищено, проте можуть бути відновлені відповідно до абзацу другого пункту 15 розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02 квітня 2012 року. Арешт може бути знятий у разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби суми коштів, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Листом від 26 квітня 2023 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомило, що ОСОБА_1 станом на 25 квітня 2023 року не має діючих кредитів в АТ «Райффайзен Банк Аваль».

На виконання вимог ВП ВС ухвалами суду від 16.09.2025 та від 23.10.2025р. про зобов`язання Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, м. Одеса, вул. Пастера, 58) відновити матеріали виконавчого провадження, № 38116071 з примусового виконання виконавчого листа № 2/1522/11652/11, виданого Приморським районним судом м. Одеси 26 квітня 2013 року, а також в рамках якого було видано постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: б/н, видана 03.06.2015 року, видавник ОСОБА_3 , та серія та номер: б/н, видана 19.10.2015 року, видавник ОСОБА_3 , ПЕРШИЙ ПРИМОРСЬКИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ ОДЕСЬКОГО МІСЬКОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ де боржником була ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) було надано суду належним чином завірені копії відновлених виконавчих проваджень ВП № 38116071, ВП № 47629599, ВП № 48202886.

З матеріалів відновленого виконавчого провадження ВП № 38116071 вбачається:

Постановою Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського МУЮ від 23.05.2013 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2/1522/11652/11, виданим 26.04.2013 року Приморським районним судом м. Одеси, стягувач - ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», боржник - ОСОБА_1 про стягнення 1 692 657,38 грн.

Постановою від 23.05.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на все рухоме, нерухоме майно та автотранспортні засоби, що належать боржнику ОСОБА_1 .

Постановою від 16.05.2014 року про повернення виконавчого документу стягувачу, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу (в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо з`ясувати місце знаходження боржника і здійснені заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними).

З матеріалів відновленого виконавчого провадження ВП № 47629599 вбачається:

Постановою Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського МУЮ від 25.05.2015 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2/1522/11652/11, виданим 26.04.2013 року Приморським районним судом м. Одеси, стягувач - ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», боржник - ОСОБА_1 про стягнення 1 692 657,38 грн.

Постановою від 03.06.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на все майно боржника що належать боржнику ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження лише в межах суми боргу.

Постановою від 22.05.2015 року про повернення виконавчого документу стягувачу, керуючись п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу. При цьому також зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлено до виконання в строк до 22.06.2016 року.

З матеріалів відновленого виконавчого провадження ВП № 48202886 вбачається:

Постановою Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського МУЮ від 22.07.2015 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2/1522/11652/11, виданим 26.04.2013 року Приморським районним судом м. Одеси, стягувач - ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», боржник - ОСОБА_1 про стягнення 856 грн.

Постановою від 01.10.2015 року матеріали виконавчого провадження зобов`язано передати до Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського МУЮ Одеської обл.

Постановою Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського МУЮ Одеської обл. від 13.10.2015 року прийнято матеріали виконавчого провадження.

Постановою від 19.10.2015 року Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського МУЮ Одеської обл. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на все майно боржника що належать боржнику ОСОБА_1 та заборонено здійснювати його відчуження лише в межах суми боргу.

Постановою від 04.12.2015 року про повернення виконавчого документу стягувачу, керуючись п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу.

Зазначено, що згідно з актом державного виконавця за адресою, яка вказана у виконавчому документі, належне майно боржника, на яке можливо звернути стягнення, не виявлено. В результаті вжитих державним виконавцем заходів щодо розшуку майна боржника, виявились безрезультатними, що підтверджується відповідними довідками. При цьому також зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлено до виконання в строк до 04.12.2016 року.

Таким чином виконавчі провадження були повернуті стягувачу без виконання.

Умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа від 26 квітня 2013 року № 2/1522/11652/11, пред`явлення його до виконання та накладення арешту на майно боржника були врегульовані Законом № 606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

Отже, арешт є початковою стадією виконавчого провадження щодо звернення стягнення на майно боржника.

У постанові ВП ВС зазначено:

Згідно із частиною другою статті 57 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на момент накладення арешту на майно боржника) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Схожі за змістом приписи містяться у статті 56 Закону № 1404-VIII.

Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.

Отже, правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Термін «завершення виконавчого провадження» застосовувався у нормі статті 30 Закону № 606-XIV як узагальнююче поняття процесуальної стадії виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно з статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно з статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно з статтею 48 цього Закону.

У Законі № 1404-VIII (чинний на момент розгляду справи судами) відсутня норма, аналогічна нормі частини першої статті 30 Закону № 606-XIV. Закон № 1404-VIII не містить такого поняття, як «завершення виконавчого провадження», водночас окремо врегульовує виконавчі дії щодо закінчення виконавчого провадження у статті 39 та щодо повернення виконавчого документа стягувачу в статті 37.

Частина перша статті 47 Закону № 606-XIV визначала, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Аналогічні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу визначені і в подальшому в частині першій статті 37 Закону № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.

У Законі № 1404-VIII на відміну від Закону № 606-XIV повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, не визначається як окрема підстава завершення виконавчого провадження, а є правовою підставою для закінчення виконавчого провадження (пункт 10 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII).

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини перша та друга статті 49 Закону № 606-XIV).

Підстави для закінчення виконавчого провадження на момент розгляду цієї справи у судах визначені у частині першій статті 39 Закону № 1404-VIII.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.

Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною першою статті 49 Закону № 606-XIV (частиною першою статті 39 Закону № 1404-VIII), свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.

З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (частина перша статті 40 Закону № 1404-VIII).

Водночас частиною п`ятою статті 47 Закону № 606-XIV визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (аналогічна норма міститься в частині п`ятій статті 37 Закону № 1404-VIII).

Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Водночас Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що законодавець у Законі № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (частина третя статті 37 Закону № 1404-VIII).

Враховуючи наведене, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону № 1404-VIII).

Аналіз пункту 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), свідчить про те, що в ньому відсутня вказівка на обов`язок державного виконавця щодо зняття арешту, оскільки в ньому зазначається про обов`язок останнього вказати на наслідки відповідної виконавчої дії (закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого провадження), якщо законом такі наслідки передбачені.

Положеннями частин першої статті 50 Закону № 606-XIV передбачено два випадки, коли державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Оскільки частиною першої статті 50 Закону № 606-XIV не визначалось обов`язку державного виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, то відсутні підстави стверджувати, що пункт 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачав такий наслідок.

З огляду на висновки, сформульовані у цій постанові за результатами касаційного перегляду справи, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зроблених у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 815/7269/15, процитовані у пункті 136 цієї постанови, сформулювавши висновок про те, що як частиною першої статті 50 Закону № 606-XIV, так і пунктом 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), не визначалось обов`язку державного виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу.

Крім того з наведеного вище вбачається, що законодавство про виконавче провадження передбачає зняття арешту майна боржника, накладеного у виконавчому провадженні: 1) виконавцем; 2) начальником відділу державної виконавчої служби; 3) судом.

Відповідно до частини третьої статті 60 Закону № 606-XIV з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом (аналогічні положення містить частина третя статті 59 Закону № 1404-VIII).

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 60 Закону № 606-XIV; частина п`ята статті 59 Закону № 1404-VIII).

Отже, визначення посадової особи, яка має повноваження зняти арешт з майна боржника, накладеного у виконавчому провадженні, залежить від конкретних обставин і підстав зняття такого арешту.

У цій справі встановлено, що 23 травня 2013 року державним виконавцем першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Білик Р.В. у виконавчому провадженні № 38116071 винесено постанову, якою накладено арешт на все рухоме, нерухоме майно та автотранспортні засоби, що належать ОСОБА_1 , в межах суми звернення стягнення та оголошено заборону на відчуження будь-якого майна боржника в межах суми боргу. Також постанови про арешт майна ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження виносилися Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції 03 червня 2015 року та 19 жовтня 2015 року.

Також судом встановлено, що 08.12.2016 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» було укладеного Договір факторингу, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитними договорами перейшло до ПАТ «Вектор Банк», в тому числі за вказаним Договором були передані права вимоги за кредитним договором № 010/2-0-1/07-341 від 21.06.2007 року, що був укладений між ОСОБА_4 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль».

У подальшому, 08.12.2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Форінт» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитними договорами перейшло до ТОВ ФК «Форінт», в тому числі за вказаним Договором були передані права вимоги за кредитним договором № 010/2-0-1/07-341 від 21.06.2007 року, що був укладений між ОСОБА_4 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Постановою Одеського апеляційного суду від 08.04.2021 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 року про відмову в заміні сторони виконавчого провадження залишити без змін, якою у задоволенні заяви представнику Товариства з обмеженої відповідальністю Фінансова компанія «Форінт» про заміну стягувача (сторони у виконавчому документі, у виконавчому провадженні) відмовлено.

З постанови встановлено, що ОСОБА_1 зазначила, що 28.01.2014 року виконавчою службою було реалізоване заставне майно, а саме офісне приміщення площею 92 м2, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за 409 734 грн. приватною фірмою з торгів, про оцінку та проведення яких її не було повідомлено. Також ОСОБА_1 вказує, що в чоловіка з пенсії утримували 20% за виплатою боргу за виконавчим листом, а до неї з 2015 року ніхто більше ніяких претензій не мав та виконавчих листів зі стягнення заборгованості після реалізації заставного майна вона ніколи не отримувала. ОСОБА_4 на момент смерті не мав ніякого рухомого та нерухомого майна, а тому він не мав спадкоємців.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть, наданої ОСОБА_1 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 20.11.2020 року за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі стосовно ОСОБА_4 інформація відсутня.

Таким чином, у ОСОБА_4 відповідно до наданої Приморською державною нотаріальною конторою у місті Одеса відсутні спадкоємці, які прийняли спадщину, що в подальшому унеможливлює заміну сторони у виконавчому провадженні (боржника), а також недоведеність заявником, що у боржника було наявне майно, на яке можна було б звернути стягнення, апеляційний суд зазначає, що відсутні підстави для заміни стягувача у виконавчому провадженні № 49273155.

У своїй скарзі заявниця стверджує, що упродовж багатьох років ОСОБА_4 виконував рішення суду, у 2019 році він помер і виконавче провадження щодо нього було припинене. На підставі договору факторингу право вимоги за кредитним договором № 010/2-0-1/07-341 від 21 червня 2007 року перейшло до ТОВ ФК «Форінт», однак суди відмовили у задоволенні його заяви про заміну сторони виконавчого провадження. Тому заявниця вважає, що вона уже не є боржником Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», а отже, наявні правові підстави для скасування накладеного на її майно арешту.

Зазначені в скарзі арешти майна ОСОБА_1 є чинними на час розгляду скарги боржника, проте відсутні відкрити виконавчі провадження щодо скаржниці.

Будь-яких належних доказів щодо погашення заборгованості в матеріалах справи відсутні та не надано учасниками справи.

З матеріалів відновлених виконавчих проваджень ВП № 38116071, ВП № 47629599, ВП № 48202886 встановлено, що виконавчі провадження були повернуті стягувачу без виконання на підставі частини 5 статті 47 Закону № 606-XIV.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу.

Таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Враховуючи наведене, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника.

Також суд звертає увагу, що арешти на майно боржниці накладені державним виконавцем, а не начальником відділу виконавчої служби. Повноважень та підстав на зняття цих арештів в даному випадку у начальника відділу виконавчої служби не має.

Оскільки скаржник просить визнати протиправною бездіяльність начальника Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гусєва О.О. щодо не зняття арешту з її майна при поверненні виконавчого документу стягувачу, та зобов`язати його вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту з її нерухомого майна у виконавчому провадженні № 38116071 від 23.05.2013 року та зняти арешти накладені постановами від 03.06.2015 року, та 19.10.2015 року, суд вважає, що скарга не знайшла належного обґрунтування.

У статті 451 ЦПК України зазначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином суд вважає, що оскаржувані рішення, дії державного виконавця чинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, не вбачається протиправних дій або бездіяльності начальника Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гусєва О.О., а тому суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

16.12.2025 року до суду від ТОВ «ФК «Форінт» надійшла заява про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 з копіями документів за договором факторингу та договором відступлення пав вимоги від 08.02.2016 року, та ще за договором факторингу та договором відступлення пав вимоги від 08.02.2016 між ТОВ «ВЕКТОР БАНК» та ними.

Проте суд не бере до уваги зазначену заяву, оскільки ТОВ «ФК «Форінт» не є учасником справи за розглядом скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись 124 Конституції України, ст..39 Законом України «Про виконавче провадження», статті 47 Закону № 606-XIV, ст.ст. 2, 4, 10-12, 43, 48, 76, 81, 89, 247, 258, 259, 260, 263, 268, 447, 450, 451 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання вчинити певні дії, стягувач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали складено 23.12.2025 року.

Суддя Л.В. Домусчі