КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 369/8408/21

номер провадження №22-ц/824/15404/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: представник позивача ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 липня 2025 року /суддя Шум Л.М./

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про припинення користування квартирою та усунення перешкод у здійсненні права власності жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3 ) звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач-1, ОСОБА_1 ), ОСОБА_4 (далі - відповідач-2, ОСОБА_4 ) про припинення користування квартирою та усунення перешкод у здійсненні права власності жилим приміщенням.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 14 липня 2025 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Усунено перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_3 шляхом виселення з квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі по 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок з кожного. / т. 3 а.с. 99-107/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати як нікчемне, прийняте рішення з урахуванням матеріалів справи та ЗУ «Про виконавче провадження», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що право приватної власності ОСОБА_1 не скасовано, зняття арешту зі спірного майна не відбувалось, позивачка свідомо приховала арешт на спірній квартирі подаючи документи для реєстрації. Отже щодо спірного майна всі реєстраційні дії незаконні як і відібрання, продаж на торгах. Позивачка ОСОБА_3 жодного разу в судові засідання не з`являлась, її представляє адвокат, надає неправдиві свідчення, на нього відкриті кримінальні справи. Також ним сфальсифіковано витяг з ДРП на нерухоме майно. Наголошував на неналежному дослідженні, на його вимогу, судом матеріалів справи, без посилання на аркуші справи, неприйняття рішення щодо його позовної заяви від 07.03.2023 р. Наголошував на його прямих збитках у розмірі 100 000 доларів США у зв`язку з легалізацією незаконних рішень. Також справа розглядалась за відсутності відповідача, який знаходиться в м. Суми, судових повідомлень не направлялось.

В судове засідання апелянт не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином /т. 4 а.с. 242/, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за його відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Також апеляційним судом було оголошено результати розгляду заяви апелянта щодо недовіри всьому складу Київського апеляційного суду та відсутності підстав для передачі вказаної справи до іншого суду апеляційної інстанції, що долучено до матеріалів справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який з`явився у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 07.06.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області між позивачем та відповідачем-1 було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 79. За час подружнього життя у позивача та відповідача-1 народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.11.2012 року у справі № 2-3123/12, яке набрало законної сили 26.11.2012 року, шлюб між позивачем та відповідачем-1 було розірвано.

У період шлюбу позивачем та відповідачем-1, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.02.2012 р. було набуто у власність нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_1 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.09.2012 року у справі № 2-3061/12, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 05.12.2012 року, задоволено позовну заву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Виділено та визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину спірної квартири.

10.07.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Шостак В.М., на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.09.2012 року у справі № 2-3061/12, прийнято рішення (з відкриттям розділу), індексний номер: 14362101, про державну реєстрацію за ОСОБА_3 прав на 1/2 частину квартири, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено відповідний запис №6294575.

Інша 1/2 частини спірної квартири залишилась перебувати у власності ОСОБА_1 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.11.2012 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно, на користь ОСОБА_3 на утримання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 07.09.2012 року та досягнення дитиною повноліття.

На виконання вищезазначеного рішення суду 22.11.2012 року судом було видано виконавчий лист, на підставі якого Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.06.2019 року у справі № 369/1502/18 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасне виконання зобов`язань по сплаті аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 01.08.2016 року до 01.08.2018 року в розмірі 40 984,50 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 28.08.2019 року у справі № 369/1502/18, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_3 , задоволено частково. Змінено рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.06.2019 року у справі № 369/1502/18 в частині визначення розміру пені за прострочення сплати аліментів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 01.08.2016 року по 01.08.2018 року в розмірі 99 025,15 грн. В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.06.2019 року залишено без змін.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.11.2023 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 18.01.2024 року, заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, ухваленого 10.06.2019 року в межах розгляду справи № 369/1502/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасне виконання зобов`язань по сплаті аліментів, залишено без розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 17.06.2024 року у справі № 369/1502/18 відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасне виконання зобов`язань зі сплати аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.06.2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18.01.2024 року.

19.02.2021 року головним державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управляння юстиції (м. Київ) Міщенко Л.М. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-3611/12, виданого 22.11.2012 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 07.09.2012 р. і до досягнення дитиною повноліття, передано, в рахунок погашення суми боргу ОСОБА_1 в розмірі 372 355,13 грн., згідно з вказаним виконавчим листом, у власність стягувачу ОСОБА_3 належну ОСОБА_1 1/2 частину спірної квартири.

26.02.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвою І.А., відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі Акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, складеного 19.02.2021 р. головним державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Л.М., видано ОСОБА_3 дублікат свідоцтва, що має силу оригіналу, на 1/2 частину квартири, яка належала ОСОБА_1 . Вказаний дублікат свідоцтва зареєстровано в реєстрі за № 532.

26.02.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвою І.А. здійснено за ОСОБА_3 державну реєстрацію права власності на 1/2 частину спірної квартири, яка належала ОСОБА_1 , про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис про право власності № 40818028.

Згідно листа Комунального підприємства «БОЯРКА-ВОДОКАНАЛ» Боярської міської ради № 01-8/155 від 11.05.2021 року вбачається, що у спірній квартирі з 27.06.2012 року зареєстрована відповідач-2 ОСОБА_4

19.03.2021 року позивачем направлено на адресу відповідача-1 вимогу про добровільне виселення. Також 19.03.2021 р. позивачем направлено на адресу відповідача-2 вимогу про добровільне виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Однак, вказані вимоги не виконані відповідачами в добровільному порядку. Зі змісту Акту про фактичне проживання в квартирі, складеного 31.05.2021 року мешканцями багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_3 ), слідує, що відповідачі продовжують проживати у спірному житловому приміщенні.

Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції вірно керувався ч. 1 ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається; ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» про те, що Конвенція та практика ЄСПЛ є джерелом права; ст. 8 Конвенції про те, що кожен має право на повагу до житла, а втручання можливе лише «згідно із законом», з легітимною метою та пропорційно; ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про те, що будь-яке втручання у право мирного володіння майном має бути законним, переслідувати суспільний інтерес і зберігати справедливий баланс; ст. 41 Конституції України про те, що право приватної власності є непорушним; ст.ст. 316, 317, 319, 321, 328, 383, 391 ЦК України про те, що власник вільно володіє, користується та розпоряджається майном і має право вимагати усунення перешкод; ч. 4 ст. 9 ЖК України про те, що виселення можливе лише з підстав і в порядку, передбачених законом; практикою ЄСПЛ (справи « ОСОБА_6 », « ОСОБА_7 », « ОСОБА_8 », «ОСОБА_9», «ОСОБА_10») про те, що виселення без пропорційності та без надання іншого житла порушує ст. 8 Конвенції; постановами ВП ВС № 48/340, № 911/3594/17, № 359/3373/16-ц про те, що державна реєстрація права власності створює спростовувану презумпцію володіння.

Судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що ОСОБА_3 є одноособовим власником спірної квартири на підставі рішення від 27.09.2012 у справі № 2-3061/12 та дублікату свідоцтва від 26.02.2021; відповідачі не є членами сім`ї позивача, не мають договору найму, сервітуту чи іншого титулу; колишній власник та його мати мають інше житло (кв. АДРЕСА_4 ); проживання відповідачів створює перешкоди у здійсненні права власності позивача; виселення є законним, переслідує легітимну мету, пропорційне та необхідне в демократичному суспільстві; баланс інтересів схиляється на користь нового власника, а тягар відповідачів не є надмірним; позовні вимоги про усунення перешкод шляхом виселення підлягають повному задоволенню.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та підлягають відхиленню.

Суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_3 є одноособовим власником спірної квартири на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду від 27.09.2012 у справі № 2-3061/12 (про поділ спільного майна подружжя) та дублікату свідоцтва від 26.02.2021, виданого на виконання виконавчого провадження про стягнення аліментів. Право власності на 1/2 частину квартири, що належала ОСОБА_1 , було передано позивачці в рахунок погашення боргу з аліментів відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 391 Цивільного кодексу України. Питання набуття права власності позивачкою вирішено остаточно та набрало законної сили в інших судових провадженнях (справа № 369/1502/18, рішення від 10.06.2019, постанова Київського апеляційного суду від 28.08.2019, відмова у відкритті касаційного провадження Верховним Судом від 17.06.2024). Усі доводи апелянта стосовно незаконності набуття права власності позивачкою, відсутності зняття арешту, фальсифікації витягу з Державного реєстру речових прав, незаконності реєстраційних дій та продажу на торгах є спробою перегляду по суті вже вирішених питань, що не допускається в межах цієї справи (стаття 17 Цивільного процесуального кодексу України, принцип res judicata).

Суд першої інстанції вірно застосував статті 383, 391 Цивільного кодексу України та статтю 9 Житлового кодексу України, визнавши, що відповідачі не мають жодного законного титулу на користування квартирою (не є членами сім`ї власника, не мають договору найму чи сервітуту), а їх проживання створює перешкоди у здійсненні права власності позивачки. Виселення є пропорційним, необхідним і відповідає статті 8 Конвенції про захист прав людини та статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Інші доводи апелянта (про неправдиві свідчення представника позивача, кримінальні справи, збитки в розмірі 100 000 доларів США, неналежне дослідження матеріалів справи) є формальними, не стосуються предмета спору та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Крім того, апеляційний суд зауважує на тому, що апеляційна скарга подана представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 саме в його інтересах. /довіреність т. 1 а.с. 59/ Процесуальні порушення, на які посилається апелянт щодо не вирішення питання судом першої інстанції по позову третьої особи апеляційним судом відхиляються, як здійснені у власних інтересах ОСОБА_2 , який повинен діяти шляхом окремого оскарження, а не включенням таких доводів в апеляційну скаргу в інтересах відповідача.

Судом першої інстанції встановлено, що в матеріалах справи міститься зустрічний позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_2 , яка була подана ним 02.03.2023 року, яка містить зміст вимог аналогічній заяві, яку 02.03.2023 суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М. було розглянуто і прийнято ухвалу про відмову у прийнятті даної заяви. /т. 2 а.с. 14/

При цьому, при розгляді основного позову по даній справі ні представник відповідача ОСОБА_2 , ні відповідач не підтвердили свою заяву, жодних клопотань з даного приводу не заявляли, а тому суд першої інстанції її не розглядав.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 липня 2025 року - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: