Унікальний номер справи 824/139/25
Номер провадження 22-з/824/1659/2025
Суддя у суді першої інстанції Л. Д. Поливач
У Х В А Л А

25 грудня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л. Д. розглянувши заяву ІНФОРМАЦІЯ_1, подану представником ОСОБА_1, про забезпечення позову,

у с т а н о в и в :

18 грудня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_1 через свого представника ОСОБА_1 за допомогою системи «Електронний суд» подало до Київського апеляційцного суду заяву про визнання і надання дозволу на виконання постанови МКАС при ТПП України від 26 березня 2024 року в справі № 425/2023 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до юридичної особи, яка створена відповідно до законодавства АДРЕСА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Київськоо апеляційного суду від 25 грудня 2025 року запропоновано юридичній особі, яка створена відповідно до законодавства АДРЕСА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у місячний строк подати можливі заперечення щодо цієї заяви, які за формою і змістом мають відповідати вимогам статті 183 ЦПК України, а саме у строк до 26 січня 2026 року.

22 грудня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_1 через свого представника ОСОБА_1 за допомогою системи «Електронний суд» подало до Київського апеляційцного суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, у якій просить накласти арешт на рухоме майно: ІНФОРМАЦІЯ_3 (український піксель) у кількості ІНФОРМАЦІЯ_4; ІНФОРМАЦІЯ_5 (український піксель) у кількості ІНФОРМАЦІЯ_6; ІНФОРМАЦІЯ_7 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_8; ІНФОРМАЦІЯ_9 (український піксель) у кількості ІНФОРМАЦІЯ_10; ІНФОРМАЦІЯ_11 (український піксель) у кількості ІНФОРМАЦІЯ_12; ІНФОРМАЦІЯ_13 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_14, яке, згідно з ухвалою Вищого антикорупційного суду від 10.11.2025 у справі №991/11123/23 належить Відповідачу - ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_2), і передати зазначене арештоване рухоме майно на зберігання військовій частині НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ), та на рухоме майно ІНФОРМАЦІЯ_15 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_16, яке згідно з ухвалою Вищого антикорупційного суду від 10.11.2025 року у справі № 991/11123/23 належить відповідачу - ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_2), і передати зазначене арештоване рухоме майно на зберігання ІНФОРМАЦІЯ_17 (місцезнаходження: АДРЕСА_3). Покласти судові витрати зі сплати судового збору за подачу цієї заяви на ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_2).

В обгрунтування заяви зазначено, що відповідач не виконав постанову МКАС при ТПП України від 26 березня 2024 року в справі № 425/2023, а його бездіяльність свідчить про відсутність наміру добровільного виконання рішення МКАС та сплати на користь позивача присуджених коштів. Неналежне виконання відповідачем умов договору та свідоме безпідставне намагання скасувати рішення МКАС дають підстави позивачу мати обґрунтоване припущення щодо несумлінності діянь відповідача в майбутньому і намір останнього уникнути виконання рішення МКАС. Ураховуючи відсутність у позивача відомостей щодо майна відповідача поза межами України, виконання рішення МКАС за рахунок майна, яке знаходиться в Україні, може бути можливістю отримати частину коштів, присуджених за рішення МКАС.

Позивач зазначає, що майно, яке є власністю відповідача, може бути вивезене ним за межі України, зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю до набрання законної сили рішенням про визнання і надання дозволу на примусове виконання рішення МКАС, з огляду на можливість відповідача в будь - який момент відчужити майно, яке знаходиться у його власності і тим самим унеможливити навіть часткове стягнення присуджених за рішенням МКАС коштів, а тому звертається із заявою про забезпечення позову з метою реального виконання боржником своїх зобов`язань за рішення МКАС із заявою про визнання і надання дозволу на примусове виконання якого ІНФОРМАЦІЯ_1 попередньо звернулося до суду.

Позивач вважає, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно відповідача є доцільним та не порушує принцип співмірності, а постановлення судом ухвали про забезпечення позову та накладення арешту на майно відповідача в Україні буде сприяти подальшому виконанню рішення МКАС і стане додатковим спонукаючим заходом для відповідача, який не вчиняє жодних дій, спрямованих на виконання рішення МКАС.

Отже, на думку заявника, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що боржник у справі матиме можливість відчужити майно, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання постанови МКАС при ТПП України від 26 березня 2024 року в справі № 425/2023 в подальшому та призведе до обмеження його прав на ефективний судовий захист.

Суд, дослідивши матеріали справи та доводи заяви дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3ст. 477 ЦПК України, суд за заявою особи, яка подає заяву про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду такої заяви, якщо невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу у разі надання дозволу на його виконання.

Розгляд питання про вжиття передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову здійснюється відповідно до глави 10 розділу I цього Кодексу.

Відповідно до ч.1ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

У статті 1 Основного Закону Україна проголошується правовою державою, і, як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини та громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя. Зобов`язання держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплені як основоположні принципи у Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.

За змістом положеньстатті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першоїстатті 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150цього Кодексузаходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 150 ЦПК Українивстановлено, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з п.п. 3-7 ч. 1ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Частиною третьоюстатті 150 ЦПК Українивизначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосовувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності необхідно враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Одним із принципів вжиття забезпечувальних заходів у разі подання заяви про визнання і надання дозволу на виконання арбітражного рішення є принцип пропорційності (співмірності, справедливості), який означає відповідність застосованого забезпечувального заходу потенційним збиткам позивача, включає в себе ґрунтовність підстав вимоги заявника, відповідні публічні інтереси, якщо такі є, терміновість потреби для вжиття попередніх заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28 березня 2019 року у справі №824/239/2018.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

З викладеного убачається, що адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками вжиття заходів забезпечення.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.

Крім того суд зауважує, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Зазначені висновки узгоджуються з постановами Верховного Суду від 25 вересня 2024 року в справі № 212/4159/23, від 21 серпня 2024 року в справі № 757/37408/23, від 25 липня 2024 року всправі № 565/1607/23, від 29 травня 2024 року в справі № 757/67718/21 та ін.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову в разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17).

У постанові Верховного Суду від 06 грудня 2023 року в справі № 361/8953/21 зазначено, що під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року в справі №381/4019/18 виснувала, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі №914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Отже, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Тому при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У постанові від 12 липня 2022 року в справі № 910/8482/18 (910/4866/21) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду виснував, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів; піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 08 жовтня 2024 року в cправі № 5026/1357/2012(925/229/24), від 09 червня 2021 року в справі №10/5026/290/2011(925/1502/20), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/16866/20, від 13 жовтня 2020 року в справі № 917/273/20, від 14 серпня 2018 року в справі № 916/10/18.

Зазначено, що такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року в справі №754/5683/22 зазначено, що жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду в конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду в постанові від 11 грудня 2023 року в cправі № 904/1934/23, виснував, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (див. постанову Верховного Суду в складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 березня 2023 року в справі №905/448/22).

За таких обставин у разі звернення із позовом про стягнення грошових коштів, саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить в суду позивач, зокрема і ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності (постанова Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 06 жовтня 2022 року в справі №905/446/22).

У постанові Верховного Суду від 21 серпня 2020 року в справі № 904/2357/20, від 17 серпня 2022 року в справі № 361/3446/21 зазначено, що предметом позову у справі є вимоги позивача про стягнення коштів й виконання в майбутньому судового рішення у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів. Тому застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках відповідача безпосередньо пов`язано із предметом позову.

Як убачається із заяви про визнання і надання дозволу на виконання постанови МКАС при ТПП України від 26 березня 2024 року в справі № 425/2023, предметом позову є вимога майнового характеру про стягнення з боржника грошових коштів.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_23 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 уклали договір поставки № НОМЕР_3, відповідно до умов якого ІНФОРМАЦІЯ_2 як постачальник зобов`язалося передати у встановлений строк партію (партії) товару (ІНФОРМАЦІЯ_18 у власність ІНФОРМАЦІЯ_1 як покупця, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, визначених цим договором. Постановою МКАС при ТПП України від 26 березня 2024 року у справі № 425/2023, яка винесена у складі одноосібного арбітру пана ОСОБА_2 , задоволено позов ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто з компанії ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_19 в рахунок пені за непоставку товару в строки, передбачені Специфікацією до Договору, ІНФОРМАЦІЯ_20 в рахунок штрафу за прострочення поставки товару понад 30 днів та ІНФОРМАЦІЯ_21 в рахунок відшкодування арбітражного збору, а всього ІНФОРМАЦІЯ_22.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 вересня 2024 року в справі № 824/91/24 відмовлено в задоволенні заяви юридичної особи, створеної відповідно до законодавства АДРЕСА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торговопромисловій палаті України від 26 березня 2024 року у справі № 425/2023 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення заборгованості та залишено постанову Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 березня 2024 року у справі № 425/2023 без змін.

Постановою Верховного Суду від 03 січня 2025 року в справі № 824/91/24 ухвалу Київського апеляційного суду від 20 вересня 2024 року змінено, викладено її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову позивач просить накласти арешт на належне відповідачу майно, посилаючись на наступні докази.

Так, відповідно до відомостей, які наявні в ухвалі Вищого антикорупційного суду від 10.11.2025 у справі № 991/11123/23 на території України знаходиться майно, власником (володільцем) якого є відповідач, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_3 (український піксель) у кількості ІНФОРМАЦІЯ_4; ІНФОРМАЦІЯ_5 (український піксель) у кількості ІНФОРМАЦІЯ_6; ІНФОРМАЦІЯ_7 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_8; ІНФОРМАЦІЯ_9 (український піксель) у кількості ІНФОРМАЦІЯ_10; ІНФОРМАЦІЯ_11 (український піксель) у кількості ІНФОРМАЦІЯ_12, ІНФОРМАЦІЯ_13 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_14. Листом № 2398/1/8733 від 08.12.2025 тилу ІНФОРМАЦІЯ_24 повідомлено, що вищезгадане майно знаходиться на відповідальному зберіганні у військовій частині НОМЕР_1 , в сховищі № НОМЕР_4 на території військового містечка № НОМЕР_2 , яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Також відповідно до іншої ухвали Вищого антикорупційного суду від 10.11.2025 по цій же справі № 991/11123/23 на території України знаходиться майно, власником (володільцем) якого є Відповідач, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_15 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_16 В згаданій ухвалі також зазначається, що майно знаходиться на складі ІНФОРМАЦІЯ_17 за адресою: АДРЕСА_3. Листом № 7.12-4/21-01/8.2/7628 від 09.12.2025 Вінницької митниці Державної митної служби України також повідомлено, що майно знаходиться на складі ІНФОРМАЦІЯ_17 за адресою: АДРЕСА_3 (копія листа з додатками додається цієї Заяви). Водночас, арешт з зазначеного майна було знято в межах об`єднаного кримінального провадження № 0000370 від 09.06.2022.

З урахуванням зазначеного, позивач просить суд накласти арешт на рухоме майно: ІНФОРМАЦІЯ_3 (український піксель) у кількості ІНФОРМАЦІЯ_4; ІНФОРМАЦІЯ_5 (український піксель) у кількості ІНФОРМАЦІЯ_6; ІНФОРМАЦІЯ_7 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_8; ІНФОРМАЦІЯ_9 (український піксель) у кількості ІНФОРМАЦІЯ_10; ІНФОРМАЦІЯ_11 (український піксель) у кількості ІНФОРМАЦІЯ_12; ІНФОРМАЦІЯ_13 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_14, яке, згідно з ухвалою Вищого антикорупційного суду від 10.11.2025 у справі №991/11123/23 належить Відповідачу - ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_2), і передати зазначене арештоване рухоме майно на зберігання військовій частині НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ), та на рухоме майно ІНФОРМАЦІЯ_15 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_16, яке згідно з ухвалою Вищого антикорупційного суду від 10.11.2025 року у справі № 991/11123/23 належить відповідачу - ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_2), і передати зазначене арештоване рухоме майно на зберігання ІНФОРМАЦІЯ_17 (місцезнаходження: АДРЕСА_3).

Отже, при дослідженні судом матеріалів справи було встановлено викладені позивачем у заяві обставини, які знайшли своє підтвердження.

Суд вважає, що вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки право власності на майно буде зберігатися за ІНФОРМАЦІЯ_2, в той же час судом буде обмежено лише право у користуванні та розпорядженні цим майном.

Оскільки між сторонами існує спір щодо стягнення грошових коштів на підставі укладеного між ними договору поставки № НОМЕР_3, при цьому боржником не вживалися дії щодо погашеня існуючої заборгованості, наявні у матеріалах справи документи підтверджують, що вжиття заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача та такі заходи забезпечення позову є обґрунтованими та адекватними заявленим позовним вимогам, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу майно.

Суд враховує, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому його виконанні у разі, якщо заяву позивача про надання дозволу на виконання цього рішення буде задоволено судом.

Зокрема суд зауважує, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

З урахуванням наведених в заяві обставин, суд дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача.

Ураховуючи наведені заявником докази та обґрунтування заяви про забезпечення позову, їх розумність та адекватність, суд вважає за можливе накласти арешт на рухоме майно: ІНФОРМАЦІЯ_3 (український піксель) у кількості ІНФОРМАЦІЯ_4; ІНФОРМАЦІЯ_5 (український піксель) у кількості ІНФОРМАЦІЯ_6; ІНФОРМАЦІЯ_7 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_8; ІНФОРМАЦІЯ_9 (український піксель) у кількості ІНФОРМАЦІЯ_10; ІНФОРМАЦІЯ_11 (український піксель) у кількості ІНФОРМАЦІЯ_12; ІНФОРМАЦІЯ_13 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_14, яке, згідно з ухвалою Вищого антикорупційного суду від 10.11.2025 у справі № 991/11123/23 належить Відповідачу - ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_2), і передати зазначене арештоване рухоме майно на зберігання військовій частині НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ), та на рухоме майно ІНФОРМАЦІЯ_15 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_16, яке згідно з ухвалою Вищого антикорупційного суду від 10.11.2025 року у справі № 991/11123/23 належить Відповідачу - ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_2), і передати зазначене арештоване рухоме майно на зберігання ІНФОРМАЦІЯ_17 (місцезнаходження: АДРЕСА_3).

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення у відповідності з вимогами ст.154 ЦПК України.

Питання щодо розподілу судових витрат буде вирішено судом у порядку ст. 141 ЦПК України за результатами розгляду заяви ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання і надання дозволу на виконання постанови МКАС при ТПП України від 26 березня 2024 року в справі №425/2023 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до юридичної особи, яка створена відповідно до законодавства АДРЕСА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення заборгованості, по суті.

Керуючись ст.ст.150, 153, 477 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву ІНФОРМАЦІЯ_1, подану представником ОСОБА_1, про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на рухоме майно, а саме:

- ІНФОРМАЦІЯ_3 (український піксель) у кількості ІНФОРМАЦІЯ_4; ІНФОРМАЦІЯ_5 (український піксель) у кількості ІНФОРМАЦІЯ_6; ІНФОРМАЦІЯ_7 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_8; ІНФОРМАЦІЯ_9 (український піксель) у кількості ІНФОРМАЦІЯ_10; ІНФОРМАЦІЯ_11 (український піксель) у кількості ІНФОРМАЦІЯ_12; ІНФОРМАЦІЯ_13 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_14, яке, згідно з ухвалою Вищого антикорупційного суду від 10.11.2025 у справі № 991/11123/23 належить Відповідачу - ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_2), і передати зазначене арештоване рухоме майно на зберігання військовій частині НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 );

- ІНФОРМАЦІЯ_15 у кількості ІНФОРМАЦІЯ_16, яке згідно з ухвалою Вищого антикорупційного суду від 10.11.2025 року у справі № 991/11123/23 належить Відповідачу - ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_2), і передати зазначене арештоване рухоме майно на зберігання ІНФОРМАЦІЯ_17 (місцезнаходження: АДРЕСА_3).

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Верховного Суду. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом. Строк пред`явлення до виконання - три роки.

Стягувач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_4, код ЄДРПОУ: НОМЕР_5).

Боржник: юридична особа за законодавством АДРЕСА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_2).

Суддя Л. Д. Поливач