ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Петешенкової М.Ю., Свистунової О.В.

при секретарі Пікос А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства Шахтоуправління Покровське на рішення Заводського районного м. Кам`янського від 05 травня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Шахтоуправління Покровське про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" про стягнення моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із відповідачем з 01 червня 2004 року по 14 лютого 2024 року, на посаді гірник очисного забою, загальний стаж роботи нараховує 23 роки 06 місяців 13 днів, за професією 15 років 08 місяців 12 днів. У цеху в умовах впливу шкідливих факторів 19 років 02 місяці 10 днів, 5 розряду підземним з повним робочим днем у шахті. Був звільнений у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я п.2 ст.40 КЗпП України.

Під час виконання трудових обов`язків позивач отримав професійні захворювання, (отруєння) за формою П-4 від 15 березня 2024р. Клінікою професійних захворювань Державної установи Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України - було встановлено діагноз: Хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення з вираженим статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічними та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Пневмоконіоз (t, 1/1, pi), ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст., фаза затихаючого загострення, ЛН І-ІІ ст.

Відповідно висновку про наявність шкідливих умов праці згідно з Гігієнічною класифікацією праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу, затв. Наказом МОЗ України №248 від 08 квітня 2014 року умови праці ОСОБА_1 за концентрацією пилу в повітрі робочої зони - до третього класу третього ступеню; за параметрами мікроклімату - до третього класу першого ступеню; за рівнем шуму до третього класу другого ступеню; за важкістю праці - до третього класу третього ступеню; за параметрами локальної вібрації - до третього класу другого ступеню.

Як зазначено у п. 15 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 15 березня 2024 року раніше хронічних професійних захворювань у ОСОБА_1 виявлено не було. Згідно п.17 акту, хронічне професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло за таких обставин: У зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо) недосконалістю забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та недосконалістю технологічного процесу (зокрема, неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо-геологічні умови. ОСОБА_1 виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий.

Відповідно до п.18 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 15 березня 2024 року причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) є: Пил переважно фіброгенної дії - фактична величина 30,6-55,2 мг/м3, при нормативному значенні 10 мг/м3. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична 61,5-154,7 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) фактична величина 49,5-81,7 Вт, при нормативному значені 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується - фактична величина 10-30 кг при нормативному значені 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні більше 30 градусів 40-56% зміни при нормативному значені до 30 градусів-25% зміни, перебування у вимушеній позі 33-74% часу зміни, в позі стоячи 67% часу зміни, при нормативному значенні періодичне перебування в незручній або фіксованій позі до 25%, у вимушеній позі до 10%, у возі стоячи до 60% часу зміни. Нахили корпусу - фактичне значення 30-160 разів, при нормативному значені 100 разів. Позивач вважає, що відповідач протягом тривалого часу грубо порушував ст.12 ЗУ «Про охорону праці» та ст.153 КЗпП України, що саме і призвело до виникнення у Позивача професійного захворювання, цей факт визнали члени комісії з розслідування ПЗ, та зазначили в п. 19 акту розслідування ПЗ. Просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок хронічного професійного захворювання суму грошових коштів у розмірі 200 000,00 грн.

Рішенням Заводського районного м. Кам`янського від 05 травня 2025 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 130000 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішення суду мотивовано тим, що з урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, неможливість відновлення здоров`я позивача, наявність вимушених змін у житті у зв`язку з наявністю професійного захворювання, суд визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 130 000, 00 грн, що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» просить рішення суду змінити, зменшивши розмір моральної шкоди до 60 000 грн, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що згідно до трудової книжки ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Приватним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» з 01 червня 2004 року по 14 лютого 2024 року, на посаді гірник очисного забою, загальний стаж роботи нараховує 23 роки 06 місяців 13 днів, за професією 15 років 08 місяців 12 днів. У цеху в умовах впливу шкідливих факторів 19 років 02 місяці 10 днів, 5 розряду підземним з повним робочим днем у шахті. Був звільнений у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я п.2 ст.40 КЗпП України.

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 14 березня 2024 року, комісією було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, а саме: Хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення з вираженим статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічними та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Пневмоконіоз (t, 1/1, pi), ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст., фаза затихаючого загострення, ЛН І-ІІ ст. (J6), який встановлений Клінікою професійних захворювань Державної установи Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України та встановлено, що професійне захворювання виникло у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділену під час концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо) недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та недосконалістю технологічного процесу (зокрема, неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо-геологічні умови. ОСОБА_1 виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 15 липня 2024 року серії 12ААГ № 861251 позивачу первинно визначено ІІІ група інвалідності та 55 % втрати працездатності.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 16 липня 2024 року серії 12 ААА № 150065 позивачу первинно встановлено ІІІ групу інвалідності.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1011 ОСОБА_1 зазначено повний діагноз: Хронічний вертеброгений (остехондроз попереково-крижового відділу хребта, протрузія дисків ЛЗ-Л4, Л5-51, кила диску Л4-Л5 з компресією дурального мішку, за даними СКТ 2023 року), попереково крижовий радикуліт, з вираженими больовими, м`язово-тонічним та корінцевим синдромом, ст. загострення. За реабілітаційним потенціалом середній. Також, Позивач скаржиться на виражений біль в попереково-крижовому відділі хребта, що іррадіює в праву ногу, її оніміння, скутість в поперековому відділі, ускладнення при нахилах.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що з урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на ступінь втрати позивачем професійної працездатності, неможливість відновлення здоров`я позивача, наявність вимушених змін у житті у зв`язку з наявністю професійного захворювання, суд визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 130 000,00 грн, що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Позивачу встановлено 55 % втрати професійної працездатності.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача, про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши тяжкість наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, стягнувши компенсацію в сумі 130 000 грн, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди, - суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Доводи відповідача про те, що ушкодження здоров`я позивача відбулось саме внаслідок його дій, а також щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, з врахуванням того, що підприємство щорічно виділяє фінансування на виконання заходів з охорони та безпеки праці працівників безпідставні.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував глибину та період фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті, ступінь втрати ним професійної працездатності, безстроковість даних негативних змін, що свідчить про неможливість відновлення стану здоров`я в майбутньому, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, ступінь вини відповідача в спричиненні шкоди, та характер немайнових витрат, вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у розмірі 130 000,00 грн.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Шахтоуправління Покровське залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного м. Кам`янського від 05 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини проголошено 23 грудня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 24 грудня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді М.Ю. Петешенкова

О.В. Свистунова