Провадження № 2-др/359/61/25
Справа № 359/1863/25
24 жовтня 2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі
головуючого судді - Муранової-Лесів І.В..
при секретарі - Шуст А.В.,
за участі представника позивача - Кір`ян Н.В.,
відповідача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Борисполі заяву позивача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-
21.08.2025 Бориспільським міськрайонним судом було ухвалено рішення у вказаній цивільній справі за позовом ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, яким позов було задоволено повністю (а.с.100-105).
20.10.2025 в системі «Електронний суд» представником відповідача адвокатом Осадчим П.Ю. подані заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу (а.с.132-140), за змістом яких просить відмовити у задоволенні заяви.
Зокрема вказує, що жодного клопотання від позивача або його представника про те, що після ухвалення рішення суду вони подаватимуть заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, не заявлялося, чим порушено порядок звернення із заявою. Крім того, звертає увагу, що рішенням суду з відповідачки вже було стягнуто судовий збір у розмірі 9084,00 грн., який позивач визначив самостійно, виходячи з довільно встановленої ціни позову, без підтвердження вартості спірного майна будь-якими належними доказами.
Вважає, що підстави для задоволення поданої заяви відсутні. Вказує, що позовна заява мала численні недоліки, про які відповідачка обґрунтовано зазначала у своєму відзиві та у заяві про залишення позову без руху. Суд та позивач проігнорували поданий проект мирової угоди, який відповідачка надала разом із заявою про його затвердження, хоча ця угода свідчила про реальний намір сторони вирішити спір мирним шляхом. Позиція відповідачки протягом усього розгляду справи залишалася незмінною вона визнавала за позивачем право власності на1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки, що повністю відповідало заявленим позовним вимогам. Позивач не вчиняв жодних дій щодо досудового врегулювання спору, що є прямим порушенням принципу добросовісності, закріпленого у статті 44 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона повинна добросовісно користуватися процесуальними правами і не допускати зловживання ними. Вважають, що позивач, не маючи на меті мирного врегулювання, свідомо ініціював судовий розгляд, створивши штучний спір, який міг бути вирішений поза судом шляхом укладення мирової угоди.
Вважає, що надані позивачем документи не можуть вважатися належним і достатнім підтвердженням понесених витрат, оскільки не містять необхідних відомостей, які б свідчили про їхню реальність, обґрунтованість та розумність. А також, що позивач не надав конкретного та деталізованого опису виконаних адвокатом робіт, а у поданих документах наведено лише загальні формулювання без зазначення змісту, обсягу і характеру кожної дії;
розрахунку фактичного часу, витраченого адвокатом на підготовку процесуальних документів, участь у судових засіданнях тощо; будь-яких доказів, які підтверджують реальність надання таких послуг або необхідність саме такого розміру оплати.
Звертає увагу, що фактично з боку позивача було здійснено лише підготовку тексту позовної заяви, та забезпечено участь адвоката у кількох судових засіданнях без подальших письмових процесуальних дій.
Ухвалою від 11.11.2025 заяву призначено до судового розгляду (а.с.221).
У судовому засіданні позивач та його представник підтримали подану заяву.
Відповідач проти задоволення заяви заперечувала, посилаючись на необґрунтованість їх розміру, відсутність спору щодо майна.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані заяви та матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку.
21.08.2025 Бориспільським міськрайонним судом Київської області було ухвалено рішення у цивільній справі №359/1863/25, яким позов ОСОБА_2 було задоволено повністю (а.с.100-105), визнані спільної сумісною власність подружжя та визнано за позивачем право власності на спірного нерухомого майна.
Під час судових дебатів, до їх завершення представник позивача повідомила суду, що у разі задоволення позову буде подано заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч.1 ст.246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Відповідно до ч. ч. 2 та 3 цієї статті для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною 3 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ч. ч. 1 - 6 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Судом встановлено, що на підтвердження заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копії документів :
- угода про надання правової допомоги від 12 лютого 2025року (а.с.119-120);
- Додаткова угода до договору про надання правової допомоги від 12 лютого 2025 року (а.с.115-116);
- Акт приймання-передачі наданої правової допомоги за договором про надання правової допомоги від 12 лютого 2025 року, складений 21.08.2025 (а.с.118);
- квитанція №719724 від 12 лютого 2025 року (а.с.117).
Проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку, що перелік та обсяг наданих адвокатом послуг та загальна вартість витрат на правничу допомогу є частково обґрунтованими.
Згідно з Актом приймання-передачі наданої правової допомоги від 21.08.2025 виконавець надав, а замовник прийняв правову допомогу у формі: надання усних консультацій, складання позовної заяви до суду, представництво інтересів замовника під час розгляду цивільної справи №359/863/25.
Як вказує позивач, адвокатом була підготовлена позовна заява, крім того, адвокат Кір`ян Н.В. представляла інтереси позивача у підготовчому засідання та у судовому засіданні. Всього за її участі відбулося 4 засідання в ході підготовчого провадження та одне судове засідання: 27.03.2025, 28.04.2025, 06.06.2025, 27.06.2025, 21.08.2025 (а.с.50-51,68-69,85-86,88-91,95-97).
Суд враховує, що за обсягом доказів та складністю доказування ця справа не є складною. Відповідач визнавала ті, обставини, якими позивач обґрунтовував позов. Кількість засідань, необхідність призначення справи до судового розгляду була пов`язана виключно з позицією сторін щодо порядку розподілу судових витрат і неготовністю відповідача визнати позов і розмір понесених позивачем судових витрат.
Суд звертає увагу, що позивач визначив розмір гонорару адвоката, виключно зважаючи на власні фінансові можливості, без урахування матеріального і сімейного стану відповідача, з якою проживають та на її утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, а також без дотримання принципу розумності розміру таких витрат, їх неминучості для сторони, співмірності зі складністю справи.
З урахуванням поданих представником відповідача заперечень, суд вважає необхідним зменшити розмір судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, визначивши їх на рівні встановленого розміру мінімальної заробітної плати, що становить 8000 гривень та є розумним і справедливим відшкодуванням понесених позивачем обґрунтованих витрат на правничу допомогу, а також відповідає вищенаведеним вимогам ч.4 ст.137 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 258,259,263-265,266,270, 273 ЦПК України,-
Заяву позивача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити частково.
Постановити додаткове рішення наступного змісту.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частину понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 гривень (вісім тисяч гривень).
Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Додаткове рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду, або через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.
Додаткове рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлений 29.10.2025.
Суддя: І. В. Муранова-Лесів