суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Дундар І. О., Крата В. І.,
справа № 159/125/24
провадження № 61-8342св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І., касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 29 травня 2024 року скасував, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційний суд зазначив, що:
«31. Верховний Суд звертає увагу на те, що за змістом частини другої статті 23 СК України суд надає право на шлюб із конкретною особою, яка має бути залученою до участі у справі окремого провадження. З огляду на це, а також враховуючи, що подальша реалізація права на шлюб передбачає наявність спільного інтересу жінки та чоловіка, спрямованого на створення сімейного союзу, і їхнього спільного волевиявлення (частина перша статті 21, частина перша статті 24 СК України), якщо неповнолітня особа, яка подала заяву про надання їй права на шлюб із заінтересованою особою, самостійно не оскаржила відмову суду у задоволенні цієї заяви, але таку відмову оскаржила вказана заінтересована особа, а заявник (заявниця) визнав (визнала) апеляційну та касаційну скарги, відсутність відповідної скарги саме від заявника (заявниці) не може бути перешкодою для перегляду оскаржених судових рішень і за наявності підстав - для їхнього скасування.
32. Помилковим є висновок апеляційного суду про те, що заявниця погодилася з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні її заяви, коли вона визнала апеляційну скаргу скаржника, з яким хотіла набути право на шлюб. Беручи до уваги, що неповнолітня заявниця, хоч і не подала самостійно апеляційну та касаційну скарги на судові рішення судів попередніх інстанцій, але визнала вимоги цих скарг і просила їх задовольнити, маючи інтерес в отриманні права на шлюб (що за законом має ґрунтуватися на вільному волевиявленні обох сторін) саме зі скаржником, відсутність апеляційного та касаційного оскарження відповідних судових рішень саме заявницею не може бути перешкодою для їхнього перегляду, а за наявності підстав - для скасування.
47. До участі у справі за заявою неповнолітньої особи про надання права на шлюб залучаються один або обоє батьків (усиновлювачів) неповнолітньої особи, піклувальник, оскільки ці особи зобов`язані захищати дитину, а отже, мають володіти інформацією про її життєві наміри. Крім того, участь у справі має брати особа, з якою передбачається реєстрація шлюбу, а також інші заінтересовані особи.
50. Колегія суддів вважає, що за обставинами цієї справи, коли апеляційний суд встановив, що заявниця має неприязні відносини з її матір`ю через те, що остання не схвалила вибір доньки, він, незважаючи на наявність серед кола заінтересованих осіб батька заявниці, мав, дбаючи про якнайкраще забезпечення інтересів дитини, залучити також її матір до участі у справі заінтересованою особою. Зокрема для того, щоб переконатися, чи не зумовить отримання заявницею права на шлюб можливих негативних наслідків (ризиків, загроз) для неї, зокрема, у вигляді фізичної, моральної або майнової шкоди з боку скаржника.
71. Верховний Суд звертає увагу на те, що обмеження інтересу в набутті права на шлюб є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції право заявниці (заявника) на повагу до її (його) особистого та сімейного життя. Тому під час розгляду заяви про надання права на шлюб суд повинен встановити, чи обмеження такого інтересу (відмова у задоволенні заяви про надання права на шлюб) має правомірну мету та є пропорційним цій меті згідно зі статтею 8 Конвенції.
72. Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні заяви заявниці, не встановили, що її відносини зі скаржником є «токсичними» для неї, ґрунтуються на авторитеті чи примусі скаржника, або що для заявниці набуття права на шлюб зі скаржником передбачатиме певні ризики чи загрози, суттєві для її інтересів як дитини. Без встановлення цих обставин передчасним є висновок судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні заяви про надання права на шлюб. Тому касаційну скаргу слід задовольнити частково».
Щодо фактичних обставин
1. 08 січня 2024 року неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через Електронний суд звернулася з заявою про надання їй права на шлюб з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .
1.1. Заява мотивована тим, що з ОСОБА_1 вони познайомилися 09 серпня 2021 року. Між ними виникло тепле та щире спілкування. 26 січня 2022 року ОСОБА_1 фактично їй освідчився та вона прийняла пропозицію. Враховуючи, що її коханий чоловік є досвідченим адвокатом з колосальним життєвим досвідом, він завжди знаходив вихід із складних життєвих ситуацій, радив їй як і коли робити, щоб все відповідало закону і було корисним для неї. З настанням 16 річного віку, вони з коханим почали регулярно бачитись та спілкуватись, все частіше обговорювати теми шлюбу, сімейних обов`язків, спільного сімейного життя. Батько заявниці, як законний представник, не проти її спілкування з ОСОБА_1 . Шлюб з ОСОБА_1 буде відповідати її інтересам (а. с. 1).
1.2. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2024 заяву ОСОБА_2 залишено без руху та надано заявниці строк для усунення недоліків (сплати судового збору).
1.3. 13 січня 2024 року заінтересована особа ОСОБА_1 через Електронний суд подав заяву про усунення недоліків, в якій вказав, що він є заявником у справі і усуває недоліки. До заяви додав докази сплати ОСОБА_1 судового збору (а. с. 16, 17).
1.4. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 січня відкрито провадження в справі.
1.5. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2024 до участі у справі як заінтересовану особу залучено Службу справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області.
1.6. 05 березня 2024 року через Електронний суд заінтересована особа ОСОБА_3 подав заяву, в якій вказав, що ознайомився із заявою доньки ОСОБА_4 та висловив свою підтримку її обдуманого вибору, а саме укладення шлюбу не через нагальну потребу у зв`язку із вагітністю, а шляхом зваженого вибору погодженого з ним. Просив заяву задовольнити в повному обсязі. З наслідками надання особі повної цивільної дієздатності ознайомлений. У зв`язку із викладеним та тим, що постійно перебуває у відрядженнях, просив справу розглядати без його участі.
1.7. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2024 року взадоволенні заяви ОСОБА_2 про надання права на шлюб відмовлено.
1.7.1 Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:
судом встановлено, що заявниця ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_1 , виданим 31 травня 2021 року, орган видачі 0717.
головним критерієм для задоволення заяви про надання права на шлюб є встановлення судом факту про відповідність такого права інтересам заявника. Як встановлено судом, ОСОБА_2 на момент звернення до суду із заявою про надання їй права на шлюб із ОСОБА_1 досягла 16-ти річного віку, а відтак в силу положень статті 23 СК України, має право на звернення із такою заявою. Особа, з якою заявниця просить надати їй право на шлюб, на момент подання заяви до суду досяг 18 річного віку, тому, в силу положень СК України, має право на шлюб. Заінтересовані особи не заперечують проти шлюбу;
як пояснила заявниця, вона бажає зареєструвати шлюб з ОСОБА_1 , так як між ними склалися дуже теплі і щирі стосунки, вони мають взаємні міцні почуття любові та поваги один до одного, кохають один одного та бажають створити сім`ю. При цьому заявниця не навела суду будь-яких переконливих доводів, не надала жодних доказів на обґрунтування того, що укладення шлюбу до досягнення нею шлюбного віку дійсно відповідає її інтересам, не надала доказів того, які ж саме інтереси має врахувати суд для надання їй права на шлюб, чи з якими винятковими обставинами вони пов`язані. Бажання заявниці зареєструвати шлюб та створити сім`ю повинно узгоджуватися з існуючими нормами права. Суд не може надати право особі на шлюб на підставі посилань, наведених у заяві, які жодними доказами не підтверджені, оскільки така позиція суду ґрунтувалась би на припущеннях, що є неприпустимим та суперечить вимогам частини шостої статті 81 ЦПК України, а наведені обставини про взаємні почуття любові не є підставою для надання права на шлюб особі, яка не досягла шлюбного віку;
оскільки заявниця не довела, що укладення шлюбу буде відповідати її інтересам, тому суд доходить висновку, що у наданні права на шлюб слід відмовити.
2. 29 квітня 2024 року заінтересована особа ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2024 року, в якій просив:
рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2024 року в справі №159/125/24 скасувати;

заяву ОСОБА_2 задовольнити.

надати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на шлюб з ОСОБА_1 .

2.1. Апеляційна скарга мотивована тим, що при наявності згоди всіх заінтересованих сторін у справі, в тому числі Служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради, суд не з`ясовуючи будь-яких додаткових відомостей які на його думку можуть слугувати підставою для надання дозволу відмовив Заявниці, обґрунтувавши рішення наявністю потреби в переконливих доказах, при цьому не заначив які саме докази необхідні і є переконливими для суду, поряд зі згодою всіх учасників справи.

2.2. Постановою Волинського апеляційного суду від 29 травня 2024 року:

апеляційну скаргу заінтересованої особи ОСОБА_1 залишити без задоволення;

рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2024 року залишено без змін.

2.2.1. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

апеляційний суд при розгляді цієї справи звернув увагу на те, що батько заявниці - заінтересована особа ОСОБА_3 , а також орган опіки і піклування в судове засідання не з`явився ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду, щоразу подавали заяви про розгляд справи у його відсутності;

орган опіки і піклування проявив формальне ставлення до цієї справи, зокрема, представник ОСОБА_5 , маючи довіреність виконавчого комітету Ковельської міської ради на представництво в суді, обмежився поданням заяви про розгляд справи у його відсутності;

заінтересована особа ОСОБА_3 , як батько неповнолітньої ОСОБА_2 , який згідно норм статті 150 СК України, зобов`язаний виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини - піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не висловив своєї думки про те, яким саме інтересам неповнолітньої дочки відповідає її бажання отримати до настання повноліття, право на шлюб;

апеляційним судом встановлено у судовому засіданні, що заявниця ОСОБА_2 має матір, однак перебуває з останньою в неприязних стосунках, самостійно, після досягнення 16 років, обрала місце свого проживання разом з батьком, та не вважає за необхідне погоджувати свої дії з матір`ю. З пояснень заінтересованої особи ОСОБА_1 вбачається, що матір неповнолітньої ОСОБА_2 не одобрювала стосунків доньки з ОСОБА_1 , з особистих мотивів, у зв`язку з чим останню і не повідомляли про звернення доньки з такою заявою;

в судовому засіданні на підставі долученого до матеріалів справи копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 , встановлено, що останній за віком старший від заявниці більш як на 20 років, а проаналізувавши пояснення в даному засіданні неповнолітньої заявниці в системному зв`язку з поясненнями ОСОБА_1 , колегія суддів встановила, що думка та бачення заінтересованої особи ОСОБА_1 у прийнятті рішення щодо необхідності одержання права на шлюб неповнолітньою заявницею, є домінуючою, на що в однаковій мірі впливає і його вік і юридичний фах;

апеляційний суд звернув увагу на те, що рішення суду оскаржила заінтересована особа ОСОБА_1 , у той час як сама заявниця ОСОБА_2 погодилась з рішенням суду першої інстанції про відмову у наданні права на шлюб та рішення суду не оскаржувала;

норми статті 23 СК України передбачають можливість надання неповнолітній особі права на шлюб за умови , якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Оскільки заявниця не довела, що укладення шлюбу буде відповідати її інтересам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у наданні права на шлюб необхідно відмовити;

правильність прийнятого судом рішення підтверджується і безпосередніми діями неповнолітньої заявниці ОСОБА_2 , яка з висновками суду погодилась та рішення не оскаржувала.

3. 07 червня 2024 року заінтересована особа ОСОБА_1 через Електронний суд подав касаційну скаргу на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 29 травня 2024 року, в якій просив скасувати зазначені судові рішення та задовольнити заяву заявниці ОСОБА_2 .

3.1. Касаційна скарга мотивована тим, що:

відсутні будь-які судові рішення Верховного Суду, які хоча б окреслювали коло інтересів неповнолітнього заявника, що мусять з`ясувати суди.

відсутні будь-які судові рішення Верховного Суду, які в сукупності з статтею 55 СК, визначали чи є поважною підставою для надання дозволу на шлюб в інтересах неповнолітнього заявника встановлена наявність почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки;

відсутні будь-які судові рішення Верховного Суду, які б надавали правову оцінку наявності згоди одного із батьків та служби у справах дітей (відсутність заперечень), як визначальну обставину;

відмова суду в наданні Заявниці дозволу на шлюб, без констатації факту очевидного порушення інтересів заявниці в такому випадку є надмірним втручанням держави в приватне та сімейне життя заявниці та заінтересованої особи. В даному випадку твердження заявниці щодо бажання побудови сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, яке підтримане батьком заявниці та Службою у справах дітей свідчить про порушення статті 8 Європейської конвенції з прав людини.

оскарження рішення суду першої інстанції можливе буди-яким учасником справи, зокрема заінтересованої особою. Разом із тим, розпочинаючи апеляційний розгляд у справі апеляційний суд з`ясовував, чи підтримує заявниця подану апеляційну скаргу, на що остання повідомила, що так підтримує. Вказане підтверджується протоколом судового засідання. Таким чином, суд в супереч волі заявниці ствердив протилежне, що жодним чином не узгоджується обов`язком суду об`єктивно висвітлити обставини справи у своєму рішенні.

згідно частини шостої статті 263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Таким чином, визнання всіма учасниками справи заявлених вимог, зобов`язували суд застосувати частину шосту статті 263 ЦПК України та прийняти рішення згідно визнання кожного із учасників, проте суд в порушення принципу диспозитивності ствердив протилежне ніж те, що засвідчували учасники справи. Таке кричуще нехтування словом та позицією часників справи свідчить про порушення основного принципу справедливості та безсторонньості суду.

4. 13 жовтня 2024 року ОСОБА_2 через Електронний суд подала відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просила:

рішення судів скасувати та надати ОСОБА_2 , право на шлюб з ОСОБА_1 .

Відзив мотивований тим, що

касаційну скаргу підтримує повністю. Суд в дійсності, при наявності згоди всіх заінтересованих осіб, проявив надмірне втручання в особисте життя ОСОБА_2 .

Якщо суд відмовив у заяві ОСОБА_2 , при наявності згоди всіх заінтересованих осіб, то суд мав би щонайменше обґрунтувати негативну сторону такого шлюбу про який просила ОСОБА_2 . Суд не є заінтересованою особою, і не є батьком, який не заперечував щирому бажанню поєднати долі;

наявність згоди всіх є свого роду мировою угодою сторін, при затвердженні якої закон вимагає в суду лише перевірки відповідності такої згоди вимогам закону.

Щодо суті

5. Касаційний суд вже звертав увагу, що автономія волі та приватний інтерес є «підвалинами» сучасного приватного права. Завдання приватного права полягає у «напрацюванні» таких правил, які максимальною мірою забезпечують автономію волі та реалізацію приватного інтересу кожної особи, без порушення прав і інтересів інших осіб (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2024 року в справі № 601/1396/21 (провадження № 61-6001св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2024 року в справі № 532/1550/23 (провадження № 61-4145сво24)).

5.1. Сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (частина перша статті 14 СК України).

5.2. Особа, яка досягла шлюбного віку, має право на створення сім`ї. У випадках, передбачених частиною другою статті 23 цього Кодексу, сім`ю може створити особа, яка не досягла шлюбного віку (частина перша статті 4 СК України).

5.3. Шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу (стаття 22 СК України).

5.4. Право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам (стаття 23 СК України).

5.5. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (частина перша статті 165 СК України).

5.6. Надання повної цивільної дієздатності провадиться за рішенням органу опіки та піклування за заявою заінтересованої особи за письмовою згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальника, а у разі відсутності такої згоди повна цивільна дієздатність може бути надана за рішенням суду (частина друга статі 35 ЦК України).

5.7. Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

5.8. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

5.9. Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (заявниця, яка подала заяву про надання їй права на шлюб), самостійно вирішує, зокрема, чи оскаржувати судові рішення в касаційному порядку та в яких межах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2023 року в справі № 465/6549/16-ц (провадження № 61-11927св23)).

5.10. За змістом частини четвертої статті 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. Визнання апеляційної скарги іншою стороною враховується судом апеляційної інстанції у частині наявності або відсутності фактів, які мають значення для вирішення справи.

6. Обміркувавши викладене слід зауважити, що:

- особистий характер права на шлюб означає: (1) можливість його набуття та здійснення лише за волею носія права (а не іншої заінтересованої особи); (2) неможливість його передачі іншій особі (3) ключове значення у реалізації цього права має воля носія такого права - ніхто не може примусити особу набувати, реалізовувати це право або захищати його всупереч її волі;

- матеріальний закон лише в окремих випадках передбачає можливість звернення осіб, яким не належить особисте немайнове право в інтересах носія такого права. Зокрема: (1) окрім дитини, яка досягла чотирнадцяти років, правом на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав наділені: один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор (частина перша статті 165 СК України); (2) заявником у справах про надання повної цивільної дієздатності судом може бути заінтересована особа, наприклад, сама неповнолітня особа, її законні представники, кредитори тощо (частина друга статі 35 ЦК України);

- надання права на шлюб можливе лише за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, і якщо це відповідає її інтересам (частина друга статті 23 СК України). Про відповідність інтересам особи, яка досягла шістнадцяти років, може йтися лише тоді, якщо суд встановить психофізична зрілість особи для набуття права на шлюб. Тобто у неповнолітньої особи не повинно бути розладів особистості або патологій, які суттєво знижують інтелектуальні або вольові здібності. Суд повинен переконатися, що воля неповнолітньої особи не була обмежена зовнішніми факторами. Неповнолітня особа, якій надається право на шлюб повинна мати повну здатністю до розсудливості та рівень розвитку, що відповідає віку і дозволяє їй усвідомити цінність шлюбу та його наслідки. По суті суд за допомогою судового розсуду перевіряє як «рater familias» готова неповнолітня особа для набуття права на шлюб;

матеріальний закон не передбачає можливості звернення із заявоюпро надання права на шлюб в інтересах інших осіб. Тобто особа, яка бажає зареєструвати шлюб із особою, що не досягла шлюбного віку, не може бути як заявником у справах про надання права на шлюб. Автономія волі та приватний інтерес є «підвалинами» сучасного приватного права. Завдання приватного права полягає у «напрацюванні» таких правил, які максимальною мірою забезпечують автономію волі та реалізацію приватного інтересу кожної особи, без порушення прав і інтересів інших осіб. СК України, як основний регулятор приватних відносин, не передбачає такої конструкції як набуття права на шлюб заявницею за апеляційною та касаційною скаргою заінтересованої особи;

до участі у справі про надання права на шлюб мають залучатися обоє батьків, а не один із них. Залучення лише одного із них призведе до того, що думка іншого не буде «почута» судом. Залучення обох законних представників надасть змогу встановити чи відповідатиме якнайкращим інтересам дитини надання права на шлюб до досягнення шлюбного віку;

парламент чітко вказав про обмеження положень щодо змагальності та меж судового розгляду при розгляді справ окремого провадження. Як положення статті 294 ЦПК України, так і Розділ IV Окреме провадження не містить вказівки на те, що принцип диспозитивності не застосовується при розгляді справ окремого провадження. Положення принципу диспозитивності у частині розпорядження особою правом на оскарження судового рішення у повній мірі застосовується й при оскарженні судових рішень в окремому провадженні;

- заява про надання права на шлюб подана неповнолітньою і насамперед саме її воля має братися до уваги при розгляді справи судом. Участь у справі заінтересованих осіб не означає тотожність інтересів заявника та заінтересованих осіб. Визнання апеляційної скарги іншою стороною враховується судом апеляційної інстанції лише у частині наявності або відсутності фактів, які мають значення для вирішення справи.

7. У справі, що переглядалася:

- набуття права на шлюб неповнолітньою, яке є особистим немайновим правом, і саме за її заявою може бути надане судом таке право у порядку частини другої статті 23 СК України;

- той факт, що неповнолітня заявниця не оскаржила рішення суду першої інстанції про відмову у наданні права на шлюб (не реалізувала право на апеляційне оскарження) свідчить, що вона, керуючись принципом диспозитивності, розпорядилася своїми процесуальними правами на власний розсуд;

- той факт, що неповнолітня визнала апеляційну скаргу заінтересованої особи, не є тотожним оскарженню нею рішення суду першої інстанції, оскільки визнання апеляційної скарги враховується судом апеляційної інстанції лише у частині наявності або відсутності фактів, які мають значення для вирішення справи. Спору щодо наявності або відсутності фактів у цій справі не було;

- в апеляційній скарзі заінтересована особа просила задовольнити заяву неповнолітньої, не маючи жодного правового зв`язку із набуттям нею права на шлюб, яке є особистим правом заявниці, а не заінтересованої особи;

оскільки касаційну скаргу також подавала заінтересована особа, то передчасним є посилання колегії суддів на втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції право заявниці на повагу до її особистого та сімейного життя (див. пункт 71 постанови), за умови . У ситуації, коли особа на власний розсуд вирішила не оскаржувати судові рішення, немає підстав говорити про порушення саме її права, гарантованого Конвенцією;

- незалежно від характеру стосунків до участі у справ належало залучати як заінтересованих осіб обох батьків заявниці;

- скасувавши судові рішення за скаргою заінтересованої особи касаційний суд втрутився в принцип диспозитивності та поставив перед судом першої інстанції нове завдання (вирішення якого немає у постанові) - що має зробити суд першої інстанції із заявою, за умови, що заявниця на момент розгляду такої, досягла шлюбного віку?

слід підкреслити, що при розгляді апеляційної скарги заінтересованої особи ОСОБА_1 апеляційний суд встановив, що заявниця ОСОБА_2 має матір, однак перебуває з останньою в неприязних стосунках, самостійно, після досягнення 16 років, обрала місце свого проживання разом з батьком, та не вважає за необхідне погоджувати свої дії з матір`ю; матір неповнолітньої ОСОБА_2 не одобрювала стосунків доньки з ОСОБА_1 , з особистих мотивів, у зв`язку з чим останню і не повідомляли про звернення доньки з такою заявою; ОСОБА_1 , за віком старший від заявниці більш як на 20 років; думка та бачення заінтересованої особи ОСОБА_1 у прийнятті рішення щодо необхідності одержання права на шлюб неповнолітньою заявницею, є домінуючою, на що в однаковій мірі впливає і його вік і юридичний фах. Тому апеляційний суд обґрунтовано вказав, що рішення суду оскаржила заінтересована особа ОСОБА_1 , у той час як сама заявниця ОСОБА_2 погодилась з рішенням суду першої інстанції про відмову у наданні права на шлюб та рішення суду не оскаржувала. Правильність прийнятого судом рішення підтверджується і безпосередніми діями неповнолітньої заявниці ОСОБА_2 , яка з висновками суду погодилась та рішення не оскаржувала. Тому в касаційного суду були відсутні підстави для скасування судових рішень за касаційною скаргою заінтересованої особи ОСОБА_1 .

8. Як наслідок касаційному суду належало касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Суддя І. О. Дундар

Суддя В. І. Крат