ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 645/3808/25

провадження № 61-13454св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В.,Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,
учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , на постанову Харківського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Маміної О. В., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та заяви про забезпечення позову

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із позовом до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 , які знаходяться на всіх рахунках ОСОБА_2 в усіх банківських установах та інших фінансово-кредитних установах, які належать ОСОБА_2 у межах заявленої ціни позову 117 500,00 грн.

В обґрунтування заяви зазначено, що 04 лютого 2025 року Фрунзенським районним судом м. Харкова винесено постанову у справі № 645/7269/24 від 04 лютого 2025 року, якою визнано ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Постановою Харківського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовлено, постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2025 року у справі № 645/7269/24 залишено без змін. Постанова Харківського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року набрала законної сили 29 квітня 2025 року. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 є винною в дорожньо-транспортній пригоді (далі - ДТП), яка трапилась 15 листопада 2025 року, позивач вважав, що вона має відшкодувати йому майнові збитки у розмірі 17 500,00 грн та 100 000,00 грн відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому в результаті ДТП.

З метою забезпечення ефективного захисту та поновлення порушених і оспорюваних прав та інтересів позивача, виникла необхідність із зверненням до суду із цією заявою.

Позивач припускав, що відповідачка має наміри ухилятися від виконання рішення суду та цілеспрямовано уникати виконання рішення суду. Зокрема, це підтверджується тим, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 , усілякими способами намагалася зробити винним у ДТП ОСОБА_1 . Також позивач зазначав, що автомобіль Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого була ОСОБА_2 , був застрахований в ПрАТ СК «ПЗУ Україна», у зв`язку з чим, 18 листопада 2024 року сторона потерпілого, а також сторона власника транспортного засобу Toyota Саmry, державний номерний знак НОМЕР_2 , звернулися до Приватного акціонерного товариства страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ СК «ПЗУ Україна») з відповідними заявами. Згідно з умовами страхування автомобіля Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 , у ПрАТ СК «ПЗУ Україна», франшиза при страхуванні становила 2 600,00 грн.

Станом на день звернення до суду з позовом, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» частково відшкодувала власнику ТЗ Toyota Саmry, державний номерний знак НОМЕР_2 , вартість робіт з відновлення транспортного засобу. Проте, станом на сьогоднішній день, ОСОБА_2 , не відшкодувала власнику авто Toyota Саmry, державний номерний знак НОМЕР_2 , франшизу у розмірі 2 600,00 грн.

Позивач зазначав, що обраний ним спосіб забезпечення відповідає вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, є логічним з огляду на предмет позовних вимог та може забезпечити ефективний захист його прав та інтересів у разі ухвалення рішення про задоволення позову.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 19 червня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що позивач просив суд накласти арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 , на всіх рахунках в усіх банках, однак не зазначає інформації про наявність у останньої банківських рахунків, їх вид та призначення, місце розміщення, що позбавляє суд можливості перевірити відповідність виду забезпечення, про який просить позивач, позовним вимогам та відповідно їх співмірність. Тому накладення арешту на грошові кошти відповідача, навіть в межах суми позову, може стати наслідком порушення вимог частини четвертої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Харківського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Немишлянського районного суду м. Харкова від 19 червня 2025 року скасовано. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 та знаходяться на всіх рахунках ОСОБА_2 в усіх банківських установах та інших фінансово-кредитних установах, які належать ОСОБА_2 у межах заявленої ціни позову 117 500,00 грн.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, апеляційний суд виходив із того, що запропонований позивачем спосіб забезпечення позову відповідає позовним вимогам та здатний забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У жовтні 2025 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , на постанову Харківського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції не враховано, що ОСОБА_2 не отримувала жодних повідомлень про виклик до суду та судових рішень у справі, фактично здійснив розгляд справи за відсутності належним чином повідомленої відповідачки. Крім того, посилається на неспівмірність застосованого заходу забезпечення заявленим позовним вимогам; відсутність доказів реальної загрози невиконання рішення суду та неврахування практики Верховного Суду.

У грудні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник

ОСОБА_4., подав через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якому, посилаючись на необґрунтованість касаційної скарги, просить відмовити у її задоволенні, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін, оскільки воно є законними.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 жовтня 2025 року касаційну скаргу передано на розгляд судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 10 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3., на постанову Харківського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року з підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України; витребувано із Немишлянського районного суду м. Харкова виділені матеріали справи № 645/3808/25; надано іншим учасникам справи строк для подання відзиву.

У листопаді 2025 року матеріали справи № 645/3808/25 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою від 09 грудня 2025 року Верховний Суд призначив справу до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяних в результаті ДТП та просив стягнути з відповідачки 17 500,00 грн - у відшкодування майнової шкоди, 100 000,00 грн - у відшкодування моральної шкоди, судові витрати у розмірі 968,96 грн за сплату судового збору, 15 000,00 грн за професійну правничу допомогу та 500,00 грн поштових витрат.

Разом із позовом ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 , які знаходяться на всіх рахунках ОСОБА_2 в усіх банківських установах та інших фінансово-кредитних установах, які належать ОСОБА_2 у межах заявленої ціни позову 117 500,00 грн.

Заяву мотивував тим, що обраний ним спосіб забезпечення відповідає вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, є логічним з огляду на предмет позовних вимог та може забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача в разі ухвалення рішення про задоволення позову.

Правове регулювання та мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам постанова апеляційного суду не відповідає з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

За змістом статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам-підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Судова повістка, а у випадках, встановлених ЦПК України, разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Складовою частиною визначеного статтею 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

У § 26 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У рішеннях від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України», від 03 жовтня 2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» ЄСПЛ зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

Учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб (пункти 2, 3 частини першої стаття 43 ЦПК України).

В оцінці доводів касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що протягом розгляду справи судом першої інстанції вона не отримувала жодної судової повістки - повідомлення про час та місце розгляду справи, а також судових документів, які мали надаватися стороні у справі, Верховний Суд зазначає, що у виділених матеріалах справи немає відомостей про те, що відповідачка у спосіб, встановлений статтею 128 ЦПК України, повідомлена судом апеляційної інстанції про дату, час і місце розгляду справи, зокрема щодо перегляду ухвали про відмову в забезпеченні позову.

Із виділених матеріалів справи відомо, що позивач у позовній заяві, заяві про забезпечення позову та апеляційній скарзі зазначив адресу відповідачки: АДРЕСА_1 .

Незважаючи на це, копію ухвали, апеляційну скаргу та судову повістку, адресовані ОСОБА_2 , направлено судом апеляційної інстанції на неправильну адресу ( АДРЕСА_2 ), (а. с. 34).

Сторони у судове засідання 23 вересня 2025 року не з`явилися (протокол: а. с. 44).

23 вересня 2025 року Харківський апеляційний суд ухвалив судове рішення за відсутності учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18) викладено висновок, що «приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) міститься правовий висновок про те, що обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Направлена відповідачці судом апеляційної інстанції кореспонденція поверталася з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції не виконав вимог ЦПК України щодо належного повідомлення ОСОБА_2 про час і місце розгляду справи, причини неявки заявника у судове засідання не з`ясував, розгляд справи не відклав та розглянув справу без участі неналежно повідомленого відповідача, що є порушенням прав заявника на справедливий суд.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції.

Отже, суд апеляційної інстанції не дотримався мінімальних гарантій права ОСОБА_2 на доступ до суду, у зв`язку з неповідомленням про відкриття апеляційного провадження у справі за заявою про забезпечення позову, призначення справи до розгляду, заявниця була позбавлена можливості брати участь у судових засіданнях, надавати пояснення у справі тощо.

Такі порушення позбавили відповідачку можливості реалізувати свої права представляти власні інтереси як учасника справи в суді у порядку, передбаченому процесуальним законодавством, зокрема в умовах відкритого та публічного судового розгляду, що, в свою чергу, перешкодило стороні належно використати передбачені статтею 43 ЦПК України процесуальні права.

Таким чином, доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про її неналежне повідомлення про розгляд справи в суді апеляційної інстанції знайшли своє підтвердження.

Оскільки постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із процесуальних підстав, то решта доводів касаційної скарги щодо суті заявлених вимог не переглядаються, не оцінюються (постанова Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 207/4765/15-ц).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

У частині четвертій статті 411 ЦПК України визначено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з порушенням норм процесуального права, касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню з передачею справи № 645/3808/25 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за результатами касаційного перегляду постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на ухвалу Немишлянського районного суду м. Харкова від 19 червня 2025 року, направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник
Судді:І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець
О. В. Ступак
Ю. В. Черняк