ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/29455/24

Провадження № 22-ц/820/2523/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т. В. (суддя-доповідач), Гринчука Р. С., Костенка А. М.,

секретар судового засідання - Дубова М.В.

з участю: представника позивача - Мишковської Т.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/29455/24 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», яка подана представником адвокатом Білою Роксоланою Василівною, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 вересня 2025 року, у складі судді Заворотної О.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом та просила стягнути на її користь з ПрАТ «СК «ВУСО» страхове відшкодування у розмірі 136672 грн, з ОСОБА_2 - моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог вказала, що 19.09.2022 о 19.00 год на автомобільній дорозі «М-30» сполученням «Стрий Тернопіль Кропивницький Знам`янка» на відрізку дороги «338 км», водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Hyundai» моделі «Gets» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку міста Вінниці та виконуючи поворот ліворуч в напрямку міста Хмільник, не надала дорогу автомобілю «Skoda» моделі «Fabia» д.н.з НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, завдавши транспортним засобам механічних пошкоджень та матеріальних збитків, а водій ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження.

20 вересня 2022 року відомості про дану подію було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000359, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Позивач сприяла досудовому розслідуванню вказаного кримінального провадження.

Відповідно до висновку судової автотехнічної транспортно-трасологічної експертизи №СЕ-19/102-23/11867-ІТ від 30.06.2023, в заданій дорожній обстановці, в діях водія автомобіля «Skoda» моделі «Fabia» д.н.з НОМЕР_2 ОСОБА_3 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходились би в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В заданій дорожній обстановці, в діях водія автомобіля марки «Hyundai» моделі «Gets» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином водій ОСОБА_2 порушила вимоги п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України.

Оскільки дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди, тобто ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження з власної вини, 16.08.2023 слідчим СВ відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Остапчуком Б.О. винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із тим, що відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч.1 ст. 286 КК України.

Копію постанови про закриття кримінального провадження позивач отримала у жовтні 2023 року, після чого звернулася до суду із заявою про скасування арешту, який було накладено в рамках кримінального провадження №0000359 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/21205/22, на автомобіль марки «SKODA FABIA» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який вилучений 19.09.2022 року під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.10.2023 у справі №127/33078/23 скасовано арешт автомобіля марки «SKODA FABIA» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачці.

Після скасування арешту та повернення автомобіля зі штрафмайданчика, позивачка почала вживати заходів по оцінці нанесеного в результаті ДТП збитку та з`ясування всіх обставин, необхідних для його відшкодування.

Відповідно до висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження від 27.03.2024 №ЕД-19/102-24/5482-АВ вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля SKODA FABIA д.н.з. НОМЕР_2 , станом на дату ДТП, а саме 19.09.2022, становить 136672 грн.

Оскільки позивачці не було відомо про існування страхового полісу у відповідачки ОСОБА_2 , так як вона не надавала такої інформації та встановити з нею контакт не було можливості, тому позивачка 09.05.2024 звернулася до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою на виплату страхового відшкодування.

21.05.2023 МТСБУ надіслало на електронну адресу лист про відсутність підстав для проведення регламентної виплати, оскільки на дату ДТП був чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, поліс №ЕР/206172307, виданий страховою компанією ПрАТ СК «ВУСО».

13.06.2024 позивачка направила повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди та заяву для отримання страхової виплати до ПрАТ СК «ВУСО».

Проте, ПрАТ СК «ВУСО» надало відповідь, яка отримана позивачкою 06.09.2024, про відмову у виплаті страхового відшкодування в зв`язку із пропущеним строком на подання заяви про страхове відшкодування.

Вважає, що пропуск річного строку звернення із заявою до страхової компанії не зазначений у законодавстві як підстава припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат.

Постійні переживання та нервовий стрес, викликаний внаслідок даної ситуації, призвели до погіршення самопочуття позивачки та стану здоров`я. При цьому, головною підставою стягнення моральної шкоди є відсутність сприяння у досудовому розслідуванні та відшкодування шкоди з боку винуватиці ДТП, оскільки така бездіяльність призвела до значного затягування і відтермінування в часі відшкодування шкоди. Розмір моральної шкоди складає 200000 грн, яку просить стягнути з ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 вересня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 130000 грн страхового відшкодування, 6000 грн витрат на правничу допомогу та 544,04 грн судового збору. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 6000 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн, судовий збір в розмірі 544,04 грн. В решті вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що у разі настання страхового випадкустраховик відшкодовує оцінену шкоду у межах страхових сум, ліміт відповідальності за шкоду майну відповідно до полісу № ЕР/206172307 становить 130000 грн, а тому з ПрАТ «ВУСО» на користь позивачки підлягає стягненню страхове відшкодування в розмірі 130000 грн в межах страхових сум. Визначаючи розмір моральної шкоди суд виходив з того, внаслідок дорожньо транспортної пригоди пошкоджено її майно, а тому з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 6000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» - адвокат Біла Р.В. просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 вересня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушенням судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачка повинна була звернутися до ПрАТ «СК ВУСО» з повідомленням про ДТП та із заявою на виплату страхового відшкодування протягом року з моменту ДТП.

Суд першої інстанції не дослідив той факт, що позивачка із заявою про виплату страхового відшкодування звернулася поза межами річного строку, встановленого пп.37.1.4 п.37.1. ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що є підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Суд не звернув увагу, що ДТП сталося 19 вересня 2022 року, постанова про закриття кримінального провадження була винесена 16 серпня 2023 року, а позивачка з заявою про виплату звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» лише 13.06.2024 року, а тому страхова компанія не має обов`язку виплачувати страхове відшкодування позивачу у зв`язку з пропуском нею однорічного строку на подання відповідної заяви.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку. Відтак, право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком взятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком моменту скоєння відповідної дорожньо-транспортної пригоди. Суд першої інстанції взяв за основу посилання позивачки, що вона весь цей час перебувала на лікуванні, але не звернув увагу, що відсутні документи, які б свідчили що саме з 19.09.2022 року по 13.06.2024 року позивачка перебувала на лікарняному. Звертає увагу, що позивачка могла перевірити інформацією з офіційного сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України в розділі Перевірка чинності поліса внутрішнього обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, за критерієм пошуку «державний номерний знак ТЗ та дата дорожньо-транспортної пригоди щодо оформлення полісу та інформацію про Страхову компанію», але цього не зробила.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 04 листопада 2025 року апеляційну скаргу було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 19 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апелянт Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» повідомлений про дату, час і місце слухання справи, представник в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомила.

Позивач ОСОБА_1 повідомлена про дату, час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилася.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мишковська Т.М. в судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлена про дату, час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилася, її представник - адвокат Бринцева С.С. подала заяву про розгляд справи у відсутності відповідачки та її представника.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивачка ОСОБА_1 є власником транспортного засобу SKODA FABIA д.н.з. НОМЕР_2 .

19 вересня 2022 року о 19.00 год на автомобільній дорозі «М-30» сполученням «Стрий Тернопіль Кропивницький - Знам`янка» на відрізку дороги «338 км», водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Hyundai» «Gets», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку міста Вінниці та виконуючи поворот ліворуч в напрямку міста Хмільник, не надала дорогу автомобілю «Skoda» моделі «Fabia» д.н.з НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, завдавши транспортним засобам механічних пошкоджень та матеріальних збитків, а водій ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми, струсу головного мозку, перелому основи черепа.

20 вересня 2022 року відомості про дорожньо транспортну пригоду внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000359, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09.2022 у справі №127/21205/22 накладений арешт на транспортний засіб «Skoda» моделі «Fabia» д.н.з НОМЕР_2 , який вилучений та поміщений на територію спеціального майданчику ГУНП у Вінницькій області для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, за адресою м. Вінниця, вул. Ботанічна, 30-32.

Постановою слідчого СВ відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Остапчука Б.О. від 16.08.2023 кримінальне провадження за №0000359 закрито у зв`язку із тим, що відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч.1 ст. 286 КК України.

При цьому встановлено, що в заданій дорожній обстановці, в діях водія автомобіля «Skoda» моделі «Fabia» д.н.з НОМЕР_2 ОСОБА_3 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходились би в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Також вказано, що в заданій дорожній обстановці, в діях водія автомобіля марки «Hyundai» моделі «Gets» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 10.1,16.13 Правил дорожнього руху, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди, тобто ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження з власної вини.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.10.2023 у справі №127/33078/23 скасовано арешт автомобіля марки «SKODA FABIA» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 .

Цивільно правова відповідальність ОСОБА_4 станом на дату дорожньо транспортної пригоди (19.09.2022) була застрахована у ПрАТ СК «ВУСО», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/206172307, строк дії якого з 05.10.2021 по 04.10.2022, ліміт страхової суми за шкоду, заподіяну майну, становить 130000 грн, франшиза 0 грн.

Відповідно до висновку експертного транспортно - товарознавчого дослідження №ЕД-19/102-24/5482-АВ від 27.03.2024 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля SKODA FABIA д.н.з. НОМЕР_2 станом на дату ДТП, а саме 19.09.2022, становить 136672 грн.

21 травня 2023 року МТСБУ повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування у зв`язку з наявним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, виданим страховою компанією ПрАТ «СК «ВУСО».

06 вересня 2024 року ПрАТ «СК «ВУСО» надало відповідь ОСОБА_1 на її заяву від 13.06.2024, про відмову у виплаті страхового відшкодування в зв`язку із пропущеним строком на подання заяви про страхове відшкодування.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду оскаржується ПрАТ«СК «ВУСО» в частині стягнення страхового відшкодування, а тому рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_4 на користь позивачки моральної шкоди не є предметом апеляційного перегляду.

Суд першої інстанції, стягуючи з ПрАТ «СК «ВУСО» суму страхового відшкодування, виходив з того, що дорожньо транспортна пригода мала місце 19.09.2022, кримінальне провадження за фактом дорожньо транспортної пригоди закрито в серпні 2023 року, із заявою про виплату страхового відшкодування позивачка звернулася в червні 2024 року, строк позовної давності не сплинув, а тому позивачка має право на виплату страхового відшкодування.

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції помилковим, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частинах першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦПК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачений такий обов`язок.

Згідно зі статтею 6 Закону України №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закону України №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначені вище норми матеріального права, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Згідно з пунктом 1 статті 35.1 Закону України №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суд від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17, зазначено, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з огляду на принцип добросовісності визначає, якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи вказані норми законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема у праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відтак, право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №910/7449/17.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15 дійшла правового висновку про те, що «зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає», а «тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним, і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування».

Із аналізу положень спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 цього Закону, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Велика Палата Верховного Суду упостанові від 14 грудня 2021 року №147/66/17, уточнюючи свій висновок у попередній справі, а саме № 760/15471/15-ц, висловила правову позицію про те, що в разі якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії), винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі в судовому порядку.

У постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 201/16373/16 Велика Палата Верховного Суду виклала правову позицію, що «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань. Введення в цивільне законодавство принципу добросовісності як одного з найбільш загальних і важливих принципів цивільного права є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного. Положення статей 33, 37 Закону № 1961-IV передбачає дії учасників ДТП та страховика у випадку настання ДТП. При цьому положення цих норм закону виходять з того, що сторони правовідносин діють добросовісно, а невиконання обов`язків, передбачених цими нормами, має наслідком відмову в захисті права на відшкодування (підпункти 37.1.1, 37.1.2, 37.1.3, 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV). Тим самим закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин, і недотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема права на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи, взагалі та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого».

У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, не звернув уваги, що позивачем пропущено строк звернення до страхової компанії з вимогою про виплату страхового відшкодування.

ОСОБА_1 звернулася до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб у червні 2024 року, тобто з пропуском визначеного положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річного строку для такого звернення, оскільки спірна ДТП сталася 19 вересня 2022 року. Отже, обґрунтованим є висновок страховика про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Посилання позивача на тривалість розгляду кримінальної справи щодо встановлення вини ОСОБА_2 у вчиненні спірної ДТП, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки існування кримінального провадження не може свідчити про неможливість звернення потерпілого до страховика з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, чи пред`явлення позову про відшкодування шкоди за спірне ДТП.

Подібний за змістом правовий висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 686/20281/21, від 17 квітня 2024 року у справі № 552/7011/22, від 24 квітня 2024 року у справі № 243/880/23, від 15 травня 2024 року у справі №161/8285/22.

Отже, позивачем не доведено добросовісності своїх дій при зверненні до страховика з вказаною заявою.

Судом не перевіряються доводи представника апелянта про те, що судом першої інстанції враховано перебування позивачки на лікуванні, оскільки на вказані обставини позивачка не посилалася при обґрунтуванні підстав пропуску річного строку звернення до страхової компанії і докази на їх підтвердження не подавала, а суд першої інстанції з цього приводу висновків не робив.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та доведеними та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязуєсуди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті позовних вимог.

Судові витрати

За правилами частини 13, частини першої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий судовий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення страхового відшкодування слід відмовити, підстави для стягнення зі страхової компанії судових витрат на користь позивачки відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 вересня 2025 року в частині задоволення позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення страхового відшкодування та судових витратскасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення страхового відшкодування.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 грудня 2025 року.

Судді: Т. В. Спірідонова

Р. С. Гринчук

А. М. Костенко