МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
Справа № 210/4315/25
Провадження № 2-с/210/68/25
У Х В А Л А

іменем України

23 грудня 2025 року

Суддя Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Чайкіна О.В. розглянувши матеріали заяви адвоката Булгакової Дар`ї Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування судового наказу,

ВСТАНОВИЛА:

На адресу суду надійшла заява адвоката Булгакової Дар`ї Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування судового наказу по справі №210/4315/25 провадження №2-н/210/1527/25 від 20 червня 2025 року про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заяви представник заявника зазначає, що заява про видачу судового наказу від 18 червня 2025 року є необґрунтованою, не відповідає дійсним обставинам справи, а докази, на які посилається стягувач, є недостовірними та такими, що не підтверджують заявлені вимоги. Відповідно до Розрахунку суми боргу за послуги водопостачання та водовідведення, у тому числі за абонентське обслуговування ОСОБА_1 за квітень 2025 року нараховано плату виходячи з обсягу 105,45 м3 нібито спожитої води. ОСОБА_1 фізично не могла спожити таку надмірну та явно завищену кількість води протягом одного місяця. За таких обставин походження показників щодо споживання понад 105 м3 води у квітні 2025 року підлягає доведенню саме стягувачем. Для порівняння, згідно з тим самим Розрахунком (наданого стягувачем 19.06.2025 на стан звернення із заявою про видачу судового наказу) (а.с. справи 1, 5), то у травні 2025 року обсяг споживання води ОСОБА_1 становив лише 2,31 м3, що є істотно меншим та відповідає реальному і звичайному рівню споживання, а отже свідчить про очевидну недостовірність і необґрунтованість нарахувань за квітень 2025 року.

Виходячи з того, що наказне провадження є безспірним, тобто в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер, заперечення боржника проти вимог стягувача означає наявність спору про право та при цьому закон не зобов`язує перевіряти наявні матеріали справи, то відповідна заява ОСОБА_1 є достатньою підставою для скасування судового наказу.

Клопотання про поворот виконання судового наказу не заявляється, оскільки судовий наказ не набрав законної сили, не підлягав виконанню, був отриманий в інтересах ОСОБА_1 лише 10.12.2025 та не визнається ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали заяви, доходжу наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4,5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

З матеріалів наказного провадження встановлено, що у справі №210/4315/25 провадження №2-н/210/1527/25 20 червня 2025 року винесений судовий наказ, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «КРИВБАСВОДОКАНАЛ» заборгованість за отримані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 01.04.2025 року по 30.04.2025 року в сумі 1694,55 грн. (Одна тисяча шістсот дев`яносто чотири гривні 55 копійок).

Матеріали наказного провадження містять розписку, про ознайомлення із судовим наказом 10 грудня 2025 року.

У заяві про скасування судового наказу наведено посилання на обставини, які свідчать про необґрунтованість вимог стягувача, а саме те, що боржник не погоджується з нарахованою сумою заборгованості. З поданих стягувачем доказів не вбачається безспірна сума заборгованості.

Відповідно до ч.3 ст. 171 ЦПК України в разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи ч. 3 ст. 19 ЦПК України, де визначено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо, та наявність спору, розгляд питання про стягнення зазначеної заборгованості з ОСОБА_1 слід проводити у порядку спрощеного позовного провадження.

Отже, ОСОБА_1 подала заяву про скасування судового наказу, що свідчить про її незгоду з цим наказом, а тому заява підлягає задоволенню, а судовий наказ у справі №210/4315/25 провадження №2-н/210/1527/25 щодо стягнення заборгованість скасуванню.

Разом з цим, вимога заявника щодо покладення витрат по сплаті судового збору на стягувача задоволенню не підлягає, адже за приписами ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Інших положень ні ЦПК України, ні спеціальний Закон України «Про судовий збір» щодо вирішення питання про повернення заявнику сплаченого судового збору не містить.

До заяви про скасування судового наказу додано докази витрат ОСОБА_1 у розмірі 2 624 грн. 88 коп. за отриману правову допомогу щодо скасування судового наказу по справі №210/4315/25, 2-н/210/1527/25 та судовий збір у розмірі 121 грн. 12 коп., а також 4 грн. комісійної винагороди банку при опрацюванні сплати судового збору по вищевказаній справі, що складає загальну суму 2 750 грн. Вказане також підтверджується Договором про надання правничої (правової) допомоги від 04 грудня 2025 року, ордером на надання правничої (правової) допомоги, рахунком-фактурою №2 від 11.12.2025 та Актом наданої професійної (правничої) допомоги адвоката із конкретизацією обсягу та виду наданої допомоги від 17.12.2025 року.

За змістом положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Суд звертає увагу на той факт, що відповідно до частини першої ст. 42 ЦПК України, сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як заява про скасування судового наказу розглядається в порядку наказного провадження.

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом II ЦПК України «Наказне провадження». Вказаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені боржником.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, при цьому, в силу принципу змагальності сторін, обов`язок доведення обставин, що мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, покладається саме на сторони по справі. Отже стягувач за правилами наказного провадження буде позбавлений можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат.

Із зазначених норм матеріального права та процесуальних норм встановлено, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів частин третьої та восьмої статті 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин першої та другої статті 141 ЦПК України.

Разом з тим, ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу на заявника, за судовим наказом, покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат. Отже, судові витрати підлягають розподілу тільки за результатами розгляду справи. У справі наказного провадження спір між стягувачем та боржником суд не вирішує, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що вимога про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та судового збору задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.170, 171, 444 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву адвоката Булгакової Дар`ї Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування судового наказувід 20 червня 2025 року у справі №210/4315/25 провадження №2-н/210/1527/25, виданого за заявою Комунального підприємства КРИВБАСВОДОКАНАЛ до ОСОБА_1 про видачу судового наказу, щодо стягнення боргу задовольнити частково.

Судовий наказ, винесений 20 червня 2025 року у справі №210/4315/25 провадження №2-н/210/1527/25 за заявою Комунального підприємства КРИВБАСВОДОКАНАЛ до ОСОБА_1 , щодо стягнення заборгованість за отримані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 01.04.2025 року по 30.04.2025 року в сумі 1694,55 грн. (Одна тисяча шістсот дев`яносто чотири гривні 55 копійок) та сплачений судовий збір скасувати.

В задоволені інших вимог - відмовити.

Роз`яснити заявнику його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду в частині вирішення питання про поворот виконання судового наказу може бути подана протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: О. В. Чайкіна