Провадження № 2/734/2/25 Справа № 734/2987/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 грудня 2025 року селище Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Домашенка Ю.М.,

секретар судового засідання Легкобит І.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Турецької Є.А.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Кутукова С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області Ткаченко Наталія Володимирівна, про визнання заповіту недійсним та нікчемним,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області Ткаченко Наталія Володимирівна, про визнання заповіту недійсним та нікчемним.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач звернувся до приватного нотаріуса Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області Ткаченко Н.В. про видачу на його ім`я свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, однак у видачі такого йому було відмовлено. Позивач дізнався, що 20.04.2017 дружина уклала заповіт, згідно з яким заповіла усе належне їй майно своїй доньці ОСОБА_2 , Відповідачу у справі, і остання прийняла вказану спадщину. Однак саме Позивач вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки на час відкриття такої проживав разом зі спадкодавцем, тобто фактично вступив в управління спадковим майном. Стверджує, що 20.04.2017 під час складання заповіту ОСОБА_3 за станом здоров?я не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними, оскільки з 2014 і станом на 03.11.2017 мала діагноз наслідки гострого порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом у ділянці зорового горба зліва у вигляді сенсорно-мнестичної афазії з помірними когнітивними розладами, які проявлялися дезорієнтацією у часі та просторі і втратою пам`яті. Через хворобу ОСОБА_3 була прикутою до ліжка, не розуміла мови, не могла самостійно прочитати і підписати заповіт, тому він був підписаний невідомою особою. Спадкодавець за станом здоров`я не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не розуміла їх наслідків, тому заповіт ОСОБА_3 (бланк НВО 580465), посвідчений приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області Ткаченко Н.В., слід визнати недійсним і нікчемним.

Відповідач подала відзив на позовну заяву, згідно з яким твердження Позивача щодо нерозуміння ОСОБА_3 значення своїх дій та їх наслідків під час укладання заповіту підлягає сумніву, адже ні висновком експерта, ні висновком медико-соціальної експертної комісії не було встановлено щодо ОСОБА_3 інвалідності чи обмеження психофізичних можливостей. Вона не була визнана судом недієздатною чи обмежено дієздатною. Хоч і хворіла, та не була прикутою до ліжка. У повсякденному житті усвідомлювала значення своїх дій, могла спілкуватися та критично сприймати та розуміти інших. ОСОБА_3 особисто зробила рукописний запис про те, що заповіт з її слів записано вірно та нею прочитано вголос і підписано особисто. До того ж, під час укладання заповіту дієздатність ОСОБА_3 була перевірена приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області Ткаченко Н.В., сумнівів щодо вільного волевиявлення ОСОБА_3 та дієздатності заповідача в нотаріуса не виникло. Твердження Позивача щодо підписання заповіту незнайомою особою ґрунтуються на припущеннях, оскільки ним не подано належних та допустимих доказів зі зразками почерку та підпису ОСОБА_3 , які поставили б під сумнів автентичність записів у оспорюваному заповіті.

У судовому засіданні Позивач та його представник заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник Відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

Третя особа приватний нотаріус Ткаченко Н.В. в судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі, з якої також вбачається, що заповідач чітко висловилась щодо наміру складання заповіту на рідну доньку ОСОБА_2 . На момент посвідчення заповіту із ОСОБА_3 було проведено розмову щодо посвідчуваного документу заповіту, роз`яснено наслідки посвідчення заповіту від її імені, положення законодавства щодо обов`язкової частки у спадщині, у разі наявності заповіту право на його скасування та інші положення законодавства щодо правових наслідків такого документу. Заповідачка особисто зачитала вказаний заповіт уголос, підтвердила своє бажання щодо розпорядження належним їй майном на випадок своєї смерті на користь рідної доньки, особисто підписала його у двох примірниках. З огляду на викладене, приватний нотаріус заперечує щодо недійсності та нікчемності заповіту посвідченого 20.04.2017 за реєстровим номером 459, оскільки він посвідчений із дотриманням вимог законодавства України за особистим бажанням заповідача, особисто нею прочитаний уголос, особисто нею підписаний.

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

28.02.2004 Остерською міською радою Козелецького району Чернігівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , про що в Книзі реєстрації актів про одруження 28.02.2004 зроблено відповідний актовий запис № 05. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 (копія свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 28.02.2004).

Згідно з довідкою Остерської районної лікарні від 11.09.2015 ОСОБА_3 з грудня 2014 має мнестично-сенсорну афазію, когнітивні розлади, які проявляються дезорієнтацію в часі та просторі, втратою пам`яті.

Відповідно до довідки Остерської міської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини № 22 від 03.11.2017 ОСОБА_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно з 2014 року знаходиться під диспансерним наглядом у лікаря-невролога Остерської міської амбулаторії ЗПСМ з діагнозом наслідки гострого порушення мозкового кровообігу (грудень 2014) за ішемічним типом у ділянці зорового горба зліва у вигляді сенсорно-мнестичної афазії, помірними когнітивними розладами, які проявлялися дезорієнтацією у часі та просторі і втратою пам`яті.

З медичної карти стаціонарного хворого № 2375 від 08.12.2024, заведеної в Остерській районній лікарні, вбачається, що ОСОБА_3 з 08.12.2014 по 24.12.2014 перебувала в неврологічному відділенні вказаного медичного закладу з діагнозом: хронічна цереброваскулярна хвороба. Дисциркуляторна енцефалопатія (гіпертонічна, атеросклеротична, діабетична). ГПМК за ішемічним типом у зоровому бугрі зліва інтелектуально-мнестичний синдром.

Відповідно до копії заповіту від 20.04.2017, посвідченого приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області Ткаченко Н.В. за реєстровим № 459, ОСОБА_3 усе своє майно заповіла ОСОБА_2 . Зміст ст. 1241, 1254, 1307 ЦК України ОСОБА_3 нотаріусом роз?яснено. У відповідності до вимог ст. 1248, 1253 заповіт записано за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (комп`ютера) нотаріусом. Заповіт складено у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких залишається на зберіганні у справах приватного нотаріуса Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області Ткаченко Н.В., другий видається заповідачу. Заповіт зі слів ОСОБА_3 записано вірно, нею прочитано вголос і особисто підписано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 17.09.2018.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомив, що ОСОБА_3 знав більше двадцяти років, часто бував у гостях. Останнім часом вона була лежачою, його впізнавала. Доньку ОСОБА_3 бачив нечасто. Стосунки між матір`ю і донькою були нормальні. Чи могла ОСОБА_3 прочитати заповіт, не може сказати. У часі та просторі орієнтувалася, щось забувала.

Свідок ОСОБА_7 повідомила, що була сусідкою ОСОБА_3 , знала її з 2004. Коли ОСОБА_3 стала лежачою, не бачила, щоб та читала, свідку не дзвонила. Доньку ОСОБА_3 бачила нечасто. У ОСОБА_3 був діабет, свідок колола їй інсулін. Чоловік ОСОБА_1 займався господарством. Доглядальниця у ОСОБА_3 була останні два роки до її смерті. Останнім часом у ОСОБА_3 були «провали» в пам`яті, лежала паралізована. Була сумна і пригнічена, не хотіла помирати. Мова про заповіт не йшла.

Свідок ОСОБА_8 повідомив, що з Позивачем і Відповідачем знайомий. У гостях у ОСОБА_3 бував часто. У 2017 ОСОБА_3 перебувала в медичному центрі, до якого привозив нотаріуса, що оформлювали не знає. ОСОБА_9 (донька) теж була в центрі. Доньку біля матері бачив за місяць до смерті, між ними були нормальні відносини. Незадовго до смерті ОСОБА_3 свідка не впізнавала, заговорювалася, не бачив, щоб вона читала чи користувалася телефоном. Не чув, щоб вона говорила про бажання заповісти будинок доньці, не бачив, щоб вона була неадекватною.

Свідок ОСОБА_10 повідомила, що працює адвокатом у м. Остер. З Відповідачкою вони сусіди. Дядю ОСОБА_11 (чоловіка померлої) вона знає давно, з 18-ти років. ОСОБА_12 (померлу) знала з 2012, коли почала спілкуватися з ОСОБА_9 , донькою ОСОБА_3 . Усі свята проводила з ОСОБА_3 . У тьоті ОСОБА_13 в 2014 був інсульт. Вона радилася зі свідком щодо укладання заповіту на ОСОБА_9 , думала і запитувала про це в 2015-2016. Тьоті Маші ампутували ногу, потім вона лежала, в неї було дві доглядальниці. ОСОБА_3 була при розумі, давала звіт своїм діям, розуміла тему розмови. Заповіт складався в 2017. Позивач говорить, що дружина не впізнавала його в лікарні. Померла ОСОБА_3 у вересні 2018.

Свідок ОСОБА_14 повідомила, що проживає в м. Остер, є пенсіонеркою. З подружжям ОСОБА_5 товаришувала все своє життя. Будинок, у якому мешкало подружжя, придбали батьки ОСОБА_15 . Коли ОСОБА_16 захворіла, вони продовжили спілкуватися. ОСОБА_3 завжди впізнавала свідка. Про заповіт мова велася три-чотири рази, коли ОСОБА_3 захворіла на цукровий діабет. Свідок радила подрузі скласти заповіт на доньку. Одного разу ОСОБА_15 сказала, що склала заповіт на ОСОБА_9 , просила не говорити про це ОСОБА_17 . Померла ОСОБА_3 в медичному центрі.

Свідок ОСОБА_18 повідомив, що працював неврологом і лікував ОСОБА_3 під час перенесеного інсульту в 2014. Не знав про те, що в ОСОБА_15 була ампутована нога. Було відомо, що та страждала на гіпертонічну хворобу. У період лікування в 2014 році одного дня ОСОБА_16 була нормальною, впізнавала лікаря, могла прочитати документ, іншого в пацієнтки спостерігалися порушення: була мнестична афазія, не впізнавала людей, могла забувати. Після першого інсульту вона відновилася, працювала в магазині. Стан погіршився після другого інсульту, що стався через рік після першого. Поставлено діагноз мнестична афазія (до складання заповіту).

Свідок ОСОБА_19 повідомила, що проживає в м. Бровари, товаришує з Відповідачем. Заходила до ОСОБА_20 в гості. Не пам`ятає, щоб та колись не прийняла її. ОСОБА_16 була мудрою, поміркованою жінкою. Коли вона перебувала в медичному центрі, ОСОБА_9 дала їй телефон. ОСОБА_16 розмовляла зі свідком по телефону за декілька днів до смерті, була адекватною. Бачила ОСОБА_3 влітку, за 7 місяців до смерті, влітку, та виглядала хворою, лежала, старалася опиратися на ліву руку, хотіла припіднятися. Позивач повідомив, що в ОСОБА_3 була паралізована ліва рука, і вона не могла на неї опиратися.

Свідок ОСОБА_21 показала, що з літа 2017 року працювала в магазині «Просто ОСОБА_15 », що належав ОСОБА_3 . ОСОБА_22 був поряд з будинком останньої. ОСОБА_3 допомагала ставити ціни, іноді приносила солодощі. Відповідач відвідувала матір ОСОБА_23 , яка говорила, що мабуть оформить будинок на доньку.

Свідок ОСОБА_24 повідомила, що вона дружила ОСОБА_23 . Востаннє з нею спілкувалася восени 2017 року. Свідку відомо, що ОСОБА_23 склала заповіт на доньку ОСОБА_9 .

Звертаючись до суду з вимогою про визнання заповіту недійсним та нікчемним, Позивач посилається на те, що на момент підписання заповіту спадкодавець ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 68 від 15.01.2025 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на період підписання заповіту 20.04.2017 виявляла ознаки психічного розладу: Органічне ураження головного мозку поєднаного генезу (судинного, дисметаболічного) з мнестичним зниженням (MKX-10:F07.8). ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за своїм психічним станом на період підписання заповіту 20.04.2017 усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

У судовому засіданні експерт ОСОБА_25 роз`яснюючи зазначений висновок, повідомила, що, оскільки ОСОБА_3 могла усвідомлювати значення своїх дій, то вона могла розуміти і слова нотаріуса.

Оцінюючи всі зібрані у справі докази, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, змісту позовних вимог (предмету та підстав), а також предмету доказування, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки на момент укладання спірного заповіту від 20.04.2017, посвідченого приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області Ткаченко Н.В., заповідач ОСОБА_3 усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, що унеможливлює визнання такого заповіту недійсним і нікчемним.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 5, 10, 12, 13, 81, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 225 ЦК України суд,

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області Ткаченко Наталія Володимирівна, про визнання заповіту недійсним та нікчемним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 22.12.2025.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ).

Третя особа: ОСОБА_26 ( АДРЕСА_4 ).

Суддя Юрій ДОМАШЕНКО