Єдиний унікальний номер: 379/2081/25
Провадження № 4-с/379/9/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Тараща

Таращанський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Разгуляєвої О.В.,

за участю секретаря Мовчан М.С.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2 - Якименка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язати вчинити певні дії, заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 ,

УСТАНОВИВ:

12.11.2025 ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язати вчинити певні дії, заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 . У скарзі просив суд: визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо незняття арешту з усього майна ОСОБА_3 , накладеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №2179275 від 12.07.2006, відділом державної виконавчої служби Таращанського районного управління юстиції, запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 09.07.2010 за №10018719; зобов`язати начальника Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з усього майна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладений на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №2179275 від 12.07.2006, відділом державної виконавчої служби Таращанського районного управління юстиції, запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 09.07.2010 за №1001871, та виключити відомості про цей арешт з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

На обґрунтування скарги зазначив, що маючи намір відчужити належне йому на праві власності нерухоме майно, дізнався про накладення арешту на усе належне йому нерухоме майно. Так, 03.11.2025 ОСОБА_3 звернувся до Таращанського ВДВС із заявою про зняття арешту з нерухомого майна. 07.11.2025 отримав відповідь за № 52757/19.4-4.1 про те, що згідно перевірки даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, на виконанні у відділі перебував виконавчий лист №2-1081 від 19.10.2006 Таращанського районного суду Київської області про стягнення з ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/3 частини на користь ОСОБА_2 .

26.07.2013 за даним виконавчим листом винесена постанова про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.6 ч.1 ст. 49 ЗУ « Про виконавче провадження-закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення(в редакції закону від 04.11.2010). На даний час виконавче провадження знищено відповідно до «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби», за закінченням строку зберігання, тому повідомлено, що для зняття арешту необхідно звернутися до суду.

Також зазначив, що згідно Автоматизованої системи виконавчого провадження та Єдиного реєстру боржників, щодо ОСОБА_3 відсутні відкриті виконавчі провадження. Вважає, що наявність протягом 12 років не скасованого арешту на майно заявника, за умови відсутності виконавчого провадження, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Заявник вважає, що така бездіяльність державного виконавця є неправомірною.

Рух справи в суді.

Ухвалою суду від 13.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду.

У судовому засідання 17.12.2025 постановлено ухвалу, із занесенням до протоколу судового засідання про задоволення клопотання представника заявника ОСОБА_1 про поновлення строку на подання скарги, поновлено строк на оскарження бездіяльності державного виконавця, підстави пропуску строку звернення до суду зі скаргою, зазначені у додаткових поясненнях на заперечення від 28.11.2025, визнані судом поважними. У задоволенні клопотання представника заінтересованої особи (стягувача) ОСОБА_2 - ОСОБА_4 щодо залишення скарги без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду зі скаргою, відмовлено.

У судовому засіданні представник заінтересованої особи (стягувача) ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , свої клопотання про витребування для огляду справи № 379/2081/25 та зобов`язати Таращанський ВДВС надати суду матеріали виконавчого провадження №2179275, не підтримав та просив їх залишити без розгляду.

Доводи учасників справи.

Представник заявника ОСОБА_3 в суді скаргу підтримав у повному обсязі. Вказав, що виконавче провадження за виконавчим листом №2-1081 від 19.10.2006 Таращанського районного суду Київської області про стягнення з ОСОБА_3 аліментів, знищено, згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження. Постановою від 26.07.2013 виконавче провадження закінчено. Відомості щодо заборгованості по аліментах відсутні.

28.11.2025 представником заявника ОСОБА_3 подані до суду додаткові пояснення на заперечення, у яких просив суд відмовити у задоволенні клопотання представника заінтересованої особи (стягувача) ОСОБА_2 ОСОБА_4 у залишенні скарги без розгляду та в разі відхилення судом пояснень щодо відсутності факту пропущення для подання скарги строку встановленого ст. 449 ЦПК України, поновити цей строк за наявності поважних причин його пропуску, викладених у даних поясненнях. Зазначає, що дійсно 24.04.2025 ОСОБА_3 звернувся зі скаргою на бездіяльність Таращанського ВДВС, яка була подана у строки визначені ст. 449 ЦПК України. 24.04.2025 року Таращанським районним судом Київської області скаргу ОСОБА_3 було залишено без руху та надано строк для усунення вказаних в ній недоліків, у тому числі необхідності залучення стягувача. Справі присвоєно №379/734/25.

30.04.2025 року Таращанським районним судом Київської області було винесено ухвалу про повернення скарги заявнику в зв`язку з не усуненням недоліків у строк, встановлений судом.

Після довготривалих перемовин, ОСОБА_2 погодилася на врегулювання питання зняття арешту з майна заявника шляхом її звернення у подальшому до Таращанського відділу ДВС із заявою-погодженням на зняття такого арешту.

Основною та єдиною умовою, за якої ОСОБА_2 погоджувалася врегулювати дане питання було складення заявником заповіту на ім`я їх спільної доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

08.10.2025 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Якименко Л. П. за реєстровим №2261 було посвідчено заповіт ОСОБА_3 . Згідно даного заповіту заявник заповідав ОСОБА_5 належну йому на праві особистої приватної власності земельну ділянку з кадастровим номером :05:012:0027 площею 2,4180 га.

Після складання заповіту Заявник правомірно очікував на відновлення його порушеного права, передбаченого ст. 41 Конституції України, щодо володіння, користування і розпорядження своєю власністю, шляхом зняття арешту з майна.

У подальшому та з метою перевірки обіцянки ОСОБА_2 щодо врегулювання питання зняття арешту з майна Заявника, 03.11.2025 року Заявник повторно звернувся до Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із заявою про зняття арешту з нерухомого майна.

07.11.2025 отримано відповідь за № 52757/19.4-41 (знаходиться у матеріалах справи) про те, що згідно перевірки даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, на виконанні у відділі перебував виконавчий лист №2-1081 від 19.10.2006 Таращанського районного суду Київської області про стягнення з ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/3 частини на користь ОСОБА_2 .

26.07.2013 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.6 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження»- закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення (в редакції Закону від 04.11.2010). Заявнику було повідомлено, що паперовий варіант виконавчого провадження переданого до архіву знищено відповідно до «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби» в зв`язку з закінченням строку зберігання. заявнику було повідомлено, що для зняття арешту із нерухомого майна необхідно звернутися до суду.

Таким чином, будь-які дії з боку ОСОБА_2 для зняття арешту з майна заявника, незважаючи на виконання ОСОБА_3 поставлених нею умов, не було вчинено. У зв`язку з викладеним було прийнято рішення звернутися до Таращанського районного суду Київської області із скаргою на дії державного виконавця, що і було зроблено 12.11.2025 року. При цьому вважаємо, що початок строку звернення з такою скаргою необхідно обчислювати із моменту отримання відповіді Таращанського ВДВС (07.11.2025 року) про неможливість зняття арешту з майна, оскільки заявник очікував про вчинення необхідних дій для цього зі сторони заінтересованої особи у справі - ОСОБА_2 1 саме з 07.11.2025 року заявник остаточно дізнався про порушення свого права, як того вимагає ст. 449 ЦПК України.

Крім того, є нічим не підтвердженими твердження представника заінтересованої особи щодо не погашеної заборгованості зі сплати аліментів заявником та визначення такої заборгованості як «значної». Звертає увагу суду, на те, що згідно отриманої відповіді від Тарашанського ВДВС (знаходиться у матеріалах справи), виконавче провадження щодо стягнення у примусовому порядку аліментів із заявника було закрите, а письмові матеріали такого провадження були знищені y встановленому законодавством порядку. А постанова про порушення кримінальної справи від 13 травня 2010 року, яка долучена до заперечень представника заінтересованої особи, не дає підстави стверджувати, що заборгованість, вказана у даній постанові не булла погашена.

Зазначає, що державним виконавцем було порушено вимоги закону щодо скасування арешту, накладеного на майно заявника при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження.

Представник заінтересованої особи (стягувача) ОСОБА_2 Якименко О.В. в суді просив у задоволенні скарги відмовити, з підстав викладених у запереченнях. Зазначивши, що заявником обраний невірний спосіб захисту, оскільки йому треба звертатись до суду із позовною заявою, а не зі скаргою. Крім того, зазначає, що заборгованість за аліментами не погашена, про що свідчить постанова про порушення кримінальної справи за ч.1 ст. 164 КК України.

Заінтересована особа (стягувач) ОСОБА_2 у суді просила відмовити в задоволенні скарги. Зазначила, що в ОСОБА_3 існує заборгованість перед нею зі сплати аліментів. Вказала, що хотіла, щоб ОСОБА_3 подарував дочці нерухомість і тоді вона б не заперечувала проти зняття арешту з нерухомого майна.

21.11.2025 та 24.11.2025 до суду надійшли заперечення від представника заінтересованої особи (стягувача) ОСОБА_2 ОСОБА_4 , у яких, просив залишити скаргу без розгляду, у разі переходу до розгляду справи по суті - у задоволенні скарги відмовити. Також, просив витребувати для огляду справи № 379/2081/25 та зобов`язати Таращанський ВДВС надати суду матеріали виконавчого провадження №2179275.

Заперечення обґрунтовані тим, що у квітні 2025 заявник ОСОБА_3 звертався до суду з аналогічною скаргою справа № 379/734/25, яка ухвалою Таращанського районного суду від 30 квітня 2025 рку була повернута ОСОБА_6 , в зв`язку з чим вважає, що заявником пропущений строк звернення до суду зі скаргою. Крім того, разом зі скаргою не подане клопотання про поновлення строку. Зазначене є підставою для залишення скарги без розгляду.

Зазначає, що ОСОБА_2 на момент подання заперечень не отримувала постанову Таращанського ВДВС про закінчення виконавчого провадження № 2179275. У даному виконавчому провадженні існує заборгованість з аліментів, про що свідчить постанова про відкриття кримінального провадження за ч.1 ст. 164 КК України, злісне ухилення від сплати аліментів з боку ОСОБА_6 ..

Представник заінтересованої особи Таращанського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 16.12.2025 на адресу суду надійшла заява начальника Таращанського ВДВС, в якій остання просить розглянути справи за відсутності представника.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Встановлено, що згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.10.2025, на все майно ОСОБА_3 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №2179275 від 12.07.2007, ВДВС Таращанського районного управління юстиції, стягнення аліментів, накладено арешт (реєстраційний номер обтяження 10018719 (а.с.5).

Відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інформація в Єдиному реєстрі боржників, відсутня (а.с.6).

03.11.2025 ОСОБА_3 звернувся до Таращанського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України із заявою про зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_3 , яке було накладено на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №2179275 від 12.07.2006 (а.с.8-9).

07.11.2025 ОСОБА_3 надано відповідь № 52757/19.4-41, що для зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_3 необхідно звернутися до суду. Згідно перевірки даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, на виконанні у відділі перебував виконавчий лист № 2-1081 від 19.10.2006 Таращанського районного суду Київської області про стягнення з ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/3 частини на користь ОСОБА_2 . 26.07.2013 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.6 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» -закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення (в редакції Закону від 04.11.2010). Паперовий варіант виконавчого провадження переданого до архіву знищено відповідно до «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби» в зв`язку із закінченням строку зберігання (а.с.10).

Листами від 28.11.2025 та 01.12.2025 Таращанського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області, встановлено, що згідно АСВП, надати більш детальну інформацію за даним виконавчим провадженням, не виявляється можливим, оскільки виконавче провадження знищено. Також, повторно до відділу на виконання не надходив виконавчий лист №2-1081 від 19.10.2006, після винесення 26.07.2013 постанови про закінчення виконавчого провадження (а.с.85,88).

13.05.2010 за заявою ОСОБА_2 порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, за фактом злісного ухилення від сплати аліментів з боку ОСОБА_3 (а.с. 30).

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 30.04.2025, скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), повернуто заявнику, на підставі ч.3 ст. 185 ЦПК України, заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом (Єдиний унікальний номер: 379/734/25).

Мотиви, з яких виходить Суд, та застосовані норми права

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У відповідності до пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

У відповідності до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оспорюваний арешт на майно боржника накладався, та виносилася постанова про закінчення виконавчого провадження, відповідно до Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно до частини першої статті 50 Закону № 606-XIV(у редакції, чинній на момент накладення арешту на майно боржника), звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Згідно із частиною другою статті 55 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на момент накладення арешту на майно боржника) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона

на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей

боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.

Правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Стаття 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження), визначала, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів,вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" ( 3319-17 ) заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у

порядку, встановленому цим Законом.

Наслідки завершення виконавчого провадження, у статті 50 Закону № 606-XIV визначались так, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на

майно боржника.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 травня 2025 року в справі № 2/1522/11652/11 (провадження № 14-137цс24) зазначила, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.

Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною першою статті 49 Закону № 606-XIV , свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Відповідно до ч.4, 5 статті 59 Закону № 1404-VIII, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У разі якщо виконавче провадження, за яким подано заяву про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження (абзац одинадцятий пункту 16 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерстваюстиції України02.04.2012№ 512/5 (надалі - Інструкція)).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви боржника перевіряє викладені у цій заяві обставини та додані до неї документи, у тому числі за допомогою автоматизованої системи (щодо стану відповідного виконавчого документа; відомостей про орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, у якого перебуває на виконанні виконавчий документ, тощо), Єдиного державного реєстру судових рішень (щодо наявності відповідного судового рішення). Постанова про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення виноситься не пізніше наступного робочого дня з дня отримання виконавцем підтвердження наявності обставин для винесення такої постанови (абзаци тринадцятий та чотирнадцятий пункту 16 розділу VIII Інструкції).

Держава, втручаючись у право власності має враховувати потребу забезпечення під час такого втручання «справедливого балансу» в захисті зазначеного публічного інтересу та захисті права власності як одного з фундаментальних прав та зобов`язана досягти домірності в застосуванні юридичних засобів, за допомогою яких власника для задоволення певного публічного інтересу або позбавляють, або обмежують у здійсненні належного йому права власності (абзац третій підпункту 4.10 пункту 4 мотивувальної частини вказаного вище Рішення).

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції передбачає:

«Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».

За практикою Європейського суду з прав людини втручання у право власності повинно не лише бути законним і переслідувати за фактами та у принципі «законну мету» «відповідно до загальних інтересів», але також має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між вжитими заходами та метою, яку прагнули досягти будь-якими заходами, застосованими державою, у тому числі заходами, спрямованими на здійснення контролю за користуванням майном фізичної особи. Ця вимога виражена у понятті «справедливий баланс», який має бути встановлений між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Водночас суд вважає, щоарешт майна без строку дії, що продовжує діяти навіть, якщо виконавче провадження вже знищено, не може вважатися «необхідними у демократичному суспільстві» для досягнення зазначених цілей. На момент звернення заявниці до державного виконавця про зняття арештубули відсутні чіткі і передбачувані положення законодавства, які б дозволяли державному виконавцю утримувати майно під арештом.

Суд вважає, закінчення виконавчого провадження, знищення матеріалів виконавчого провадження, строк зберігання яких закінчився, без вирішення питання про зняття арешту з майна боржника, і наступні дії державного виконавця щодо пред`явлення у листі вимоги про сплату боргу за відсутності відкритого виконавчого провадження і постанов про стягнення виконавчого збору та витрат, виконавчих витрат суперечить таким засадам, як: верховенство права (частина перша статті 8 Конституції України),справедливості; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями. Такі дії державного виконавця є неправомірними.

Не зняття арешту з майна боржника, що був накладений у 2006 році, зважаючи на закічення виконавчого провадження у 2013 році, знищення матеріалів виконавчого провадження, відсутності відомостей щодо наявності заборгованості, і відсутність відкритого виконавчого провадження є непропорційним втручанням у право власності заявника, а також правом розпорядитися своїм майном, і всупереч принципу «відповідальності держави перед людиною» має зареєстровані державою обтяження майна за відсутності на те правових підстав (виконавче провадження відсутнє).

У постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 зазначено, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження. У постановах від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21), від 17 квітня 2024 року у справі № 442/5495/13-ц, від 28 серпня 2024 року у справі № 947/36027/21 Верховний Суд дійшов висновку, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

З огляду на встановлення обставин обґрунтованості скарги, суд визнає, що невжиття заходів щодо зняття арешту з майна ОСОБА_3 , накладеного в межах виконавчого провадження №2179275, є неправомірною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, а тому порушене право заявника підлягає захисту, шляхом зобов`язання зняти арешт з майна коштів боржника, у звязку з чим скарга підлягає задоволенню частково.

Щодо вимог, про виключення запису про арешт з Єдиного реєстру, суд зазначає, що зазначені вимоги є передчасними, оскільки запис про арешт з Єдиного реєстру підлягає виключенню на підставізазначеного рішення суду.

Стосовно строку для подання до суду скарги на бездіяльність державного виконавця, необхідно зазначити таке.

Відповідно до вимог статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Вказане кореспондується зі змістом статті 74 Закону № 1404-VIII, якою передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (частина п`ята статті 74 Закону № 1404-VIII).

Положення наведених вимог матеріального права дають підстави для висновку, що до суду можуть бути оскаржені не тільки дії державного або приватного виконавця, а й бездіяльність.

Бездіяльність, на відміну від дії, має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності. Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого невчинення особою певних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж усього часу її перебігу.

Верховний Суд у постановах від 25 березня 2020 року в справі № 175/3995/17-ц та від 10 січня 2022 року в справі № 908/5303/15 також зазначив, що триваюче правопорушення розуміється як проступок, пов`язаний з тривалим та безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження бездіяльності та, відповідно, порушення закону. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку, усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом.

Отже, бездіяльність виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби є триваючим правопорушенням, у зв`язку з чим початок перебігу строку на її оскарження автоматично відкладається.

Такі висновки сформульовані в постанові Верховного Суду від 26 березня 2025 року в справі № 910/1114/21.

Зважаючи на викладені висновки, суд зазначає, що арешт на майно і кошти боржника, що продовжує існувати після скасування обставин, які виправдовували арешт, створює триваюче порушення прав заявника як власника майна, що утримується під арештом. У такому випадку перебіг строків, визначених статтею 449 ЦПК України та статтею 74 Закону № 1404-VIII, постійно переривається.

ОСОБА_3 оскаржує бездіяльність державного виконавця щодо незняття арешту з його майна, тому скарга може бути подана в будь-який час, з огляду на триваючий характер порушень прав боржника.

Доводи представника заінтересованої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , щодо наявності заборгованості за аліментами по виконавчому провадженню № 2179275 , що підтверджується постановою про порушення кримінальної справи за ч.1 ст. 164 КК України відносно ОСОБА_3 , за фактом злісного ухилення від сплати аліментів, суд до уваги не приймає. Так, АСВП не містить інформації щодо наявності заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом №2-1081 від 19.10.2006, а ОСОБА_2 в підтвердження зазначеного не надано відповідних доказів Крім того, наявність постанови про порушення кримінального провадження від 13.05.2010 не свідчить про наявність заборгованості під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження 26.07.2013.

Посилання представника заінтересованої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , щодо обрання заявником ОСОБА_3 неналежного способу захисту, є необгрунтованими, та спростовуються правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 577/4541/20 (провадження № 61-8240св21). Верховний Суд зауважив, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розд. VII ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 259, 260, 261, 263, 449-451 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язати вчинити певні дії, заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо незняття арешту з усього майна ОСОБА_3 , накладеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №2179275 від 12.07.2006, відділом державної виконавчої служби Таращанського районного управління юстиції.

Зобов`язати начальника Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з усього майна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладений на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №2179275 від 12.07.2006, відділом державної виконавчої служби Таращанського районного управління юстиції, запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 09.07.2010 за №10018719.

У іншій частині скарги, відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складений 22.12.2025.

Головуючий:О. В. Разгуляєва