К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року місто Київ

справа № 359/11132/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/13936/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Яковлєвої Л.В., та апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Яковлєвої Л.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» про відшкодування понесених додаткових витрат на санаторно - курортне лікування, медичні дослідження, лікування, придбання ліків та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», в якому з урахуванням уточнення, просив стягнути з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» понесені у 2024 році додаткові витрати на придбання санаторно-курортних путівок, витрати на додаткове лікування, медичні процедури, медичні дослідження, придбання ліків у загальному розмірі 171 047, 00 грн.; стягнути заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Вимоги обґрунтовано тим, що в 1968 році, у віці 6 років, ОСОБА_1 були завдані тяжкі тілесні ушкодження в трансформаторному пункті № 1298, що належить відповідачу, внаслідок чого позивач став непрацездатною особою з інвалідністю 2 групи з дитинства (довічно). За змістом рішення Залізничного районного суду від 09 липня 2001 року за ОСОБА_1 визнано право на санаторно-курортне лікування, а відповідача зобов`язано: сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік у період з червня по вересень, сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування, довічно.

У зв`язку з цим позивач вважає, що ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» зобов`язане відшкодувати йому у повному обсязі фактично понесені позивачем додаткові витрати на санаторно-курорте лікування у 2024 році, а саме :

- в період з 08 липня 2024 року по 28 липня 2024 року, за санаторно-курортне лікування у державному санаторії Південної залізниці «Санаторій ім. Гоголя», курорт Миргород (тип клінічний санаторно-курортний заклад: державний санаторій ; ліцензія №134 від 25 лютого 2016 року; тип курорту - бальнеологічний, кліматичний, питний; сертифікат МЗ№013370; http://sankurort.ua/uk/sanatorium/10/) вул. Анатолія Карбана 22, м. Миргород Полтавської області у розмірі 79 254, 00 грн.;

- у період з 19 серпня 2024 року по 28 серпня 2024 року, за санаторно-курортне лікування у державному санаторії Південної залізниці «Санаторій ім. Гоголя», курорт Миргород (тип клінічний санаторно-курортний заклад: державний санаторій ; ліцензія №134 від 25 лютого 2016 року; тип курорту - бальнеологічний, кліматичний, питний; сертифікат МЗ№013370; http://sankurort.ua/uk/sanatorium/10/) вул. Анатолія Карбана 22, м. Миргород Полтавської області у розмірі 37 740, 00 грн.;

Окрім того, під час проходження лікування позивачем були понесені додаткові витрати на спеціальні медичні дослідження, додаткові медичні процедури та придбання ліків, що були здійснені на підставі рекомендацій, направлень та отриманих рецептів на загальну суму 37 369, 00 грн.

Також в період з липня по вересень 2024 року позивач проходив обстеження та лікування за призначеннями лікарів, ніс витрати на придбання ліків у зв`язку з чим витратив грошові кошти у загальному розмірі 16 684, 00 коп.

Усі вказані вище витрати фактично понесені позивачем та документально підтверджені, а тому ОСОБА_1 просив стягнути їх з відповідача на власну користь.

В обгрунтування доводів щодо стягнення з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» моральної шкоди ОСОБА_1 зазначив, що протягом тривалого часу відповідач, незважаючи на чисельні рішення українських судів різних інстанцій умисно не виконує та ігнорує свої обов`язки по відшкодуванню шкоди пов`язаної з каліцтвом позивача. Такі протиправні дії з боку відповідача, змушують ОСОБА_1 постійно звертатися до суду, щоб в судовому порядку захищати своє право на відшкодування шкоди та стягувати з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» грошові кошти, які він за законом, рішенням суду, повинен сплачувати добровільно та у відповідні строки. Зазначив також, що відповідачу достеменно відомо про проходження позивачем санаторно-курортного лікування та понесені, у звязку з цим витрати, оскільки ОСОБА_1 повідомляв товариство про це, шляхом направення листа від 02 вересня 2024 року. Всупереч наведеному, ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» не відшкодовує позивачу в добровільному позасудовому порядку ці витрати. Вказані протиправні дії відповідача порушують права позивача, що завдає йому душевних страждань, внаслідок чого він перебуває у стані постійного стресу, змушений відстоювати своє визнане і гарантоване право в судовому порядку. Бездіяльність ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» примушує позивача вживати додаткових зусиль та заходів в організації власного життя, засобів пересування, нормаль-ного харчування, медичного догляду, принижує людську гідність, що позначається на його психологічному і фізичному стані, завдає позивачу тяжких моральних страждань. Вказує, що він змушений брати значні суми в борг та обмежувати себе у тривалості періоду лікування, яке передбачено рішенням суду, а саме не менше одного разу на рік, у період з червня по вересень. Такі обмеження негативно впливають на процеси реабілітації наслідків завданої каліцтвом шкоди, призводить до негативних наслідків і позначається на психологічному стані. Зокрема, бездіяльність відповідача призвела до ускладнення наслідків серцевого інфаркту, до виникнення цукрового діабету 2 типу, загостренню захворювання щитовидної залози та захворювання хребта.

Посилаючись на наведене, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Київській електромережі» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на санаторно - курортне лікування, медичні дослідження, лікування, придбання ліків у 2024 році в розмірі 171 047,00 грн., а також моральну шкоду в розмірі 23 610, 00 грн.

Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Київській електромережі» на користь держави Україна судовий збір в розмірі 2 921,67 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2025 року стягнути із ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті правничої допомоги в розмірі 28 728,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду та задовольнити позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Зазначає, що законодавством не передбачено зменшення розміру завданої моральної шкоди до граничного розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, тому суд помилково застосував Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 року» визначаючи розмір моральної шкоди, і як наслідок помилково відмовив у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди у заявленому позивачем розмірі.

Також не погоджуючись з рішенням суду з апеляційною скаргою звернувся відповідач ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесення витрат на санаторно-курортне лікування у заявленому в позові розмірі, безпідставно завищено вартість проживання в санаторно-курортних закладах. Крім того, судом не враховано, що призначення позивачу ліків, медичних препаратів та досліджень, на які він посилається в позові, не доведено належними та допустимими доказами.

Вказує, що позовна заява не містить будь-яких доказів на підтвердження душевних хвилювань чи моральних переживань позивача, спричинених діями чи бездіяльністю відповідача. Позивач взагалі не наводив жодних аргументів та розрахунків чому саме він вважає, що йому завдана моральна шкода у 2024 року через три місяці після закінчення санітарно-курортного лікування, в розмірі 100 000 грн., обмежившись, виключно зазначенням даної суми в прохальній частині позову. Зважаючи на те, що матеріалами справи не доведено, в чому саме полягає завдана йому моральна шкода, якими доказами це підтверджується, не обґрунтовано її розмір та протиправність поведінки відповідача, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив ці обставини доведеними. За таких обставин у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди мало бути відмовлено.

Також не погоджуючись з додатковим рішенням, відповідач ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про фактичне понесення адвокатом позивача таких витрат, як: витрат на ксерокопії; відправлення та отримання адвокатських запитів; долучення документів до матеріалів справи; транспортні витрати, тощо. Також в матеріалах справи відсутні відомості про будь-які адвокатські запити, подані стороною Позивача в рамках справи. Крім того, представник позивача адвокат - Влащенко О. А. брав участь в судових засіданнях у справі виключно в режимі відеоконференції і не був присутній фізично в залі судових засідань в м. Бориспіль. З огляду на наведене, вважає, що сума заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу була недоведеною, необгрунтованою та не підтвердженою належними доказами, а тому підлягала істотному зменшенню.

В судовому засіданні ОСОБА_1. підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, в задоволенні апеляційної скарги

Представник ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» - Дуднік-Дубіняк Д.І. підтримав доводи своїх апеляційних скарг та просив їх задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити.

Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що у 1968 році, у віці 6 років позивачу були завдані тяжкі тілесні ушкодження в трансформаторному пункті №1298, що станом на 1968-1969 рік належав Київській міській електромережі «Київенерго», внаслідок чого йому встановлено 2 групу інвалідності з дитинства і довічно.

Наведене підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 виданого 17 травня 2000 року Управлінням соціального захисту населення, довідкою серіє МСЕ № 012831 від 14 січня 1994 року, Витягом з рішення експертної команди з ініціювання повсякденного функціонування особи № 225/25/434/В від 11 березня 2025 року.

Рішенням Залізничного районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року відповідача - Державну акціонерну енергопостачальну компанію «Київенерго» було зобов`язано сплачувати : необхідні платежі на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік у період з червня по вересень, лікування в медичних закладах та компенсації на придбання ліків, протезування, ортопедичне взуття, побутовий та звичайний догляд довічно.

З Витягу з рішення експертної команди з ініціювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів № 225/25/434/ВТ від 11 березня 2025 року судом також встановлено, що ОСОБА_1 , на підставі рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 225/25/434/Р від 11 березня 2025 року, встановлено 1 групу інвалідності, підгрупи Б.

З матеріалів справи вбачається, що у липні та серпні 2024 року ОСОБА_1 проходив санаторно-курорте лікування у Державному санаторії Південної залізниці «Санаторій ім. Гоголя», курорт Миргород.

Так, в період з 08 липня 2024 року по 28 липня 2024 року, позивач проходив санаторно-курортне лікування у Державному санаторії Південної залізниці «Санаторій ім. М. Гоголя», курорт Миргород (тип клінічний санаторно-курортний заклад: державний санаторій ; ліцензія №134 від 25 лютого 2016 року; тип курорту - бальнеологічний, кліматичний, питний; сертифікат МЗ№013370; http://sankurort.ua/uk/sanatorium/10/) вул. Анатолія Карбана, 22, м. Миргород, Полтавської області у зв`язку з чим поніс витрати в розмірі 79 254, 00 грн..

Наведене підтверджується санаторно - курортною путівкою № 240592 виданої Південною залізницею, Санаторій ім. М. Гоголя, курорт Миргород за період з 08 по 28 липня 2024 року, вартість путівки 79 254, 00 грн.; зворотнім талоном до путівки, талонами на харчування та проживання, санаторно - курортною книжкою, довідкою з Санаторію ім. М.Гоголя № 06/153 від 28 липня 2024 року; прибутковим касовим ордером № 335 від 08 липня 2024 року на суму 79 254, 00 грн., платник ОСОБА_1 , фіскальним чеком від 08 липня 2024 року, консультативним висновком спеціаліста форми № 028/о виданого СП «Санаторій ім. М. Гоголя» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 16 та 23 липня 2024 року щодо пацієнта ОСОБА_1 .

В період з 19 серпня 2024 року по 28 серпня 2024 року, позивач проходив санаторно-курортне лікування у державному санаторії Південної залізниці «Санаторій ім. М. Гоголя», курорт Миргород (тип клінічний санаторно-курортний заклад: державний санаторій ; ліцензія №134 від 25 лютого 2016 року; тип курорту - бальнеологічний, кліматичний, питний; сертифікат МЗ№013370; http://sankurort.ua/uk/sanatorium/10/) вул. Анатолія Карбана, 22, м. Миргород, Полтавської області у зв`язку з чим поніс витрати в розмірі 37 740, 00 грн.

Наведене підтверджується санаторно - курортною путівкою № 240748 виданої Південною залізницею, Санаторій ім. М. Гоголя, курорт Миргород за період з 19 по 28 серпня 2024 року, вартість путівки 37 740, 00 грн.; зворотнім талоном до путівки, талонами на харчування та проживання, санаторно - курортною книжкою, довідкою з Санаторію ім. М. Гоголя № 06/190 від 28 серпня 2024 року; прибутковим касовим ордером № 571 від 19 серпня 2024 року на суму 37 740, 00 грн., платник ОСОБА_1 , фіскальним чеком від 18 серпня 2024 року.

З наведеного вбачається, що вартість вказаних путівок, сплачених позивачем, включала в себе послуги з проживання, харчування, проведення зазначених в путівках лікувальних процедур та діагностичних досліджень. Вказані витрати сплачено ОСОБА_1 в повному обсязі самостійно. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Судом також встановлено, що в періоди проходження вказаних санаторно-курортних лікувань у Державному санаторії Південної залізниці «санаторій ім. М. Гоголя» позивачу за направленнями та призначеннями лікуючого лікаря (від 19 серпня 2024 року, 08 липня 2024 року, 16 липня 2024 року, 16 липня 2024 року, 08 липня 2024 року, 08 липня 2024 року,), з наданням рецептів (без дати, 19 серпня 2024 року, 09 липня 2024 року), було проведено додаткові оздоровчо - лікувальні процедури, придбано ліки всього на загальну суму 21 450, 32 грн. (85,00 + 425,00 + 170,00 + 85,00 + 255,00 + 169,00 + 169,00 + 169,00 + 1090,00 + 462,00 + 385,00 + 255,00 + 169,00 + 169,00 + 212,00 + 291,80 + 120,35 + 109,45 + 114,45 + 343,00 + 1159,83 + 3560,00 + 1155,00 + 100,00 + 909,60 + 1237,50 + 1868,34 + 738,00 + 77,00 + 369,00 + 77,00 + 123,00 + 369,00 + 123,00 + 123,00 + 123,00 + 123,00 + 123,00 + 369,00 + 77,00 + 246,00 + 123,00 + 246,00 + 123,00 + 123,00 + 246,00 + 123,00 + 77,00 + 492,00 + 123,00 + 123,00 + 123,00 + 123,00 + 492,00 + 123,00 + 246,00 +246,00), що підтверджується копіями фіскальних чеків за період липень - серпень 2024 року.

Таким чином, позивачем за період липень - серпень 2024 року за час проходження вищевказаних санаторно - курортних лікувань було витрачено грошові кошти на оздоровчо-лікувальні процедури, придбання ліків на загальну суму 138 444, 32 грн. (79 254, 00 грн.+ 37 740, 00 грн.+ 21 450, 32 грн.).

Крім того, в червні та вересні - листопаді 2024 року ОСОБА_1 звертався до медичних закладів та отримував лікування за направленнями лікарів (від 11 вересня 2024 року, 19 вересня 2024 року, 07 червня 2024 року, 03 жовтня 2024 року), що також підтверджується випискою з медичної карти № 13089 за період з 16 по 26 вересня 2024 року, випискою з медичної карти № 7409 за період з 03 по 06 червня 2024 року, консультативним висновком від 02 жовтня 2024 року, консультативним висновком спеціаліста № 93 від 20 червня 2024 року, купував ліки, в тому числі за рецептами (від 18 квітня 2024 року, без дати, 29 вересня 2024 року, від 23 та 30 жовтня 2024 року) на загальну суму 34 296, 53 грн. (1170,00 + 2600,00 + 69,00 + 172,00 + 218,53 + 254,60 + 401,50 + 240,50 + 188,70 + 120,20 + 259,33 + 32,70 + 262,90 + 2500,00 +1170,00 + 2600,00 + 840,00 + 840,00 + 1000,00 + 853,00 + 2800,00 + 117,00 + 176,00 + 104,40 + 68,00 + 990,0 + 44,00 + 3729,00 + 413,00 + 3729,00 + 1374,00 + 2316,09 + 206,90 + 1048,00 + 1131,68 + 255,60).

02 вересня 2024 року позивач направив ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» засобами зв`язку АТ «Укрпошта» листа з вимогою відшкодувати самостійно сплачені ОСОБА_1 витрати на санаторно - курортне лікування, медичні дослідження, придбання ліків на суму 137 621, 00 грн. Наведене підтверджується квитанцією від 02 вересня 2024 року.

Матеріали справи не містять доказів отримання даного листа відповідачем, однак представник ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» в судовому засіданні не заперечував факт отримання товариством даного листа позивача.

В позасудовому порядку вимоги позивача в добровільному порядку в повному обсязі чи частково відповідачем не відшкодовано.

Задовольняючи позов у частині стягнення витрат на придбання санаторно-курортних путівок, лікування, медичні дослідження, медичні процедури та придбання ліків у розмірі 171,047,00 грн., суд першої інстанції виходив з підстав доведеності позивачем понесення таких витрат.

Частково задовольняючи вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 23 610,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що саме внаслідок неправомірних дій (бездіяльності) відповідача, пов`язаних з ухиленням від відшкодування витрат на санаторно-курортне лікування, позивачу завдано моральної шкоди, яку слід відшкодувати у такому розмірі, що є еквівалентом 10-ти розмірами прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеному на дату ухвалення судового рішення (2361,00 х 10) та яке, на переконання суду, буде достатнім відшкодуванням заподіяної моральної шкоди.

Колегія суддів погодилася з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Щодо стягнення витрат на придбання санаторно-курортних путівок, лікування, медичні дослідження, медичні процедури та придбання ліків

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка в силу вимог ст. 22 ЦК України вважається загальною або універсальною. Так, у ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою (постанова Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 676/518/17).

За загальним правилом ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Як убачається з матеріалів справи, у 1968 році, у віці 6 років позивачу були завдані тяжкі тілесні ушкодження в трансформаторному пункті № 1298, що станом на 1968-1969 рік належав Київській міській електромережі «Київенерго», внаслідок чого йому встановлено 2 групу інвалідності з дитинства і довічно, та на підставі рішення Залізничного районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року відповідача - Державну акціонерну енергопостачальну компанію «Київенерго» було зобов`язано сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік у період з червня по вересень, зобов`язання сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування встановлено рішенням суду довічно.

В період з 08 липня 2024 року по 28 липня 2024 року, позивач проходив санаторно-курортне лікування у Державному санаторії Південної залізниці «Санаторій ім. М. Гоголя», курорт Миргород (тип клінічний санаторно-курортний заклад: державний санаторій ; ліцензія №134 від 25 лютого 2016 року; тип курорту - бальнеологічний, кліматичний, питний; сертифікат МЗ№013370; http://sankurort.ua/uk/sanatorium/10/) вул. Анатолія Карбана, 22, м. Миргород, Полтавської області у зв`язку з чим поніс витрати в розмірі 79 254, 00 грн..

В період з 19 серпня 2024 року по 28 серпня 2024 року, позивач проходив санаторно-курортне лікування у державному санаторії Південної залізниці «Санаторій ім. М. Гоголя», курорт Миргород (тип клінічний санаторно-курортний заклад: державний санаторій ; ліцензія №134 від 25 лютого 2016 року; тип курорту - бальнеологічний, кліматичний, питний; сертифікат МЗ№013370; http://sankurort.ua/uk/sanatorium/10/) вул. Анатолія Карбана, 22, м. Миргород, Полтавської області у зв`язку з чим поніс витрати в розмірі 37 740, 00 грн..

Вартість вказаних путівок, сплачених позивачем, включала в себе послуги з проживання, харчування, проведення зазначених в путівках лікувальних процедур та діагностичних досліджень.

В періоди проходження вказаних санаторно-курортних лікувань у Державному санаторії Південної залізниці «Санаторій ім. М. Гоголя» позивачу за направленнями та призначеннями лікуючого лікаря (від 19 серпня 2024 року, 08 липня 2024 року, 16 липня 2024 року, 16 липня 2024 року, 08 липня 2024 року, 08 липня 2024 року,), з наданням рецептів було проведено додаткові оздоровчо-лікувальні процедури, придбано ліки всього на загальну суму 21 450, 32 грн., що підтверджується копіями фіскальних чеків за період липень - серпень 2024 року.

Таким чином, позивачем за період липень - серпень 2024 року за час проходження вищевказаних санаторно - курортних лікувань було витрачено грошові кошти на оздоровчо-лікувальні процедури, придбання ліків на загальну суму 138 444, 32 грн.

Окрім того, в червні та вересні - листопаді 2024 року ОСОБА_1 звертався до медичних закладів та отримував лікування за направленнями лікарів (від 11 вересня 2024 року, 19 вересня 2024 року, 07 червня 2024 року, 03 жовтня 2024 року), що також підтверджується випискою з медичної карти № 13089 за період з 16 по 26 вересня 2024 року, випискою з медичної карти № 7409 за період з 03 по 06 червня 2024 року, консультативним висновком від 02 жовтня 2024 року, консультативним висновком спеціаліста № 93 від 20 червня 2024 року, купував ліки, в тому числі за рецептами на загальну суму 34 296, 53 грн.

Встановивши, що ОСОБА_1 , поніс витрати на санаторно - курортне лікування, медичні обстеження, лікування у медичних закладах та придбання ліків у 2024 році, а на відповідача рішенням суду покладено обов`язок щодо компенсації таких витрат, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині, в межах заявленого до стягнення розміру.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесення витрат на санаторно-курортне лікування у заявленому в позові розмірі, безпідставно завищено вартість проживання в санаторно-курортних закладах, а також те, що призначення позивачу ліків, медичних препаратів та досліджень, на які він посилається в позові, не доведено належними та допустимими доказами, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наявними у справі доказами підтверджено позовні вимоги щодо стягнення 171 047,00 грн. витрат на придбання санаторно-курортних путівок, лікування, медичні дослідження, медичні процедури та придбання ліків. Докази надані позивачем не спростовані відповідачем, підстав вважати їх неналежними колегією суддів не встановлено.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в України, у тому числі частиною другою статті 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідач не довів належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10 лютого 2021 року у справі № 761/24143/19 (провадження № 61-17538св20), від 03 лютого 2022 року у справі № 607/678/20 (провадження № 61-14991св21).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спорів про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в заподіянні.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди та виходячи із засад розумності та справедливості, суд першої інстанції, керуючись при цьому ст. 23 ЦК України, врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач через обмеження та невизнання відповідачем його права на відшкодування витрат, понесених на санаторно-курортне лікування, суд першої інстанції дійшов цілком правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 23 610,00 грн, застосувавширозмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеному на дату ухвалення судового рішення (2361,00 х 10), що є достатнім відшкодуванням заподіяної моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позовна заява не містить будь-яких доказів на підтвердження душевних хвилювань чи моральних переживань позивача, спричинених діями чи бездіяльністю відповідача, колегія суддів відхиляє, оскільки звернення позивача до відповідача з позовом, який спрямований на реалізацію та виконання ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» рішення Залізничного районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року, з огляду на невизнання відповідачем прав ОСОБА_1 , визначених вказаним судовим рішенням, та не компенсування добровільно в позасудовому порядку понесені позивачем витрати свідчить про бездіяльних відповідача та нехтуванням прав позивача, які визначені судовим рішенням, будь-якому випадку свідчить про завдання останньому моральної шкоди, яка полягає у необхідності вживати додаткових зусиль з метою відновлення своїх прав, що не може не позначитись на фізичному і психологічному стані.

Доводи апеляційної скарги позивача, про те, що законодавством не передбачено зменшення розміру завданої моральної шкоди до граничного розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, тому суд помилково застосував Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 року» визначаючи розмір моральної шкоди, і як наслідок помилково відмовив у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди у заявленому позивачем розмірі, колегія суддів відхиляє, оскільки судом не зменшено розмір моральної шкоди до граничного розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а лише взято за величину (розмір) прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, стягнувши з відповідача моральну шкоду у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Колегія суддів зауважує, що грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її збагачення.

Тому, твердження позивача про необхідність стягнення моральної шкоди у заявленому позивачем розмірі - 100 000 грн., є безпідставним та необгрунтованим.

Суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам, наведені в апеляційних скаргах доводи, були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Відтак, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційних скарг про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційних скаргах, відсутні.

Щодо оскарження додаткового рішення

Ухвалюючи додаткове рішення у справі, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для стягнення витрат на правничу допомогу пропорційно розміру заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша-друга статті 133 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Встановлено, що між позивачем та адвокатом укладений договір про надання правової допомоги, в якому визначено, що вартість послуг адвоката становить суму в розмірі 40 000 грн.

Згідно акту прийняття-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 18 червня 2025 року позивачу надано наступні послуги : надання консультації замовнику та узгодження правової позиції; підготовлення та передача до Бориспільського міськрайонного районного суду Київської області позовної заяви; складання, відправка та отримання адвокатських запитів; складання заяв та клопотань до суду по справі за №359/1132/24 (повідомлення про місце і час розгляду справи, а також долучення документів до матеріалів справи); витрати на ксерокопії документів/витрати на транспорт. Загальна вартість послуг виконавця за цим Актом складає 40 000 грн. 00 коп.

Згідно квитанції від 02 вересня 2024 року позивач сплатив адвокату Ващенку О.А. за надані послуги 40 000 грн.

Позивач довів належними та допустимими доказами понесені витрати на правничу допомогу, що відповідає вимогам частини третьої статті 137 ЦПК України.

Пунктом 3 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Установивши, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, суд дійшов обґрунтованого висновку про покладення на відповідача обов`язку з відшкодування витрат на правову допомогу, понесених ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» у суді першої інстанції, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що сума заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу була недоведеною, необгрунтованою та не підтвердженою належними доказами, а тому підлягала істотному зменшенню, колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції адвокат виконував послуги з професійної правничої допомоги позивачу у розгляді цієї справи на підставі договору про надання правової допомоги.

Вимоги позивача щодо відшкодування йому витрат на професійну правничу допомогу ґрунтувалися на тому, що за виконання обов?язків представника клієнт сплачує адвокату кошти, розмір яких встановлюється відповідно до договору, обсяг виконаної роботи зазначається в акті виконаних робіт.

У договорі сторони дійшли згоди, зокрема, про те, що клієнт сплачує адвокату вартість послуг адвоката у розмірі 40 000 робіт.

Враховуючи об?єм наданих послуг суд дійшов висновку, що зазначений розмір витрат є співмірним із складністю справи та наданою адвокатом правничою допомогою.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача про ухвалення додаткового рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2025 року - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2025 року - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2025 року та додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: