Справа № 738/1283/25
№ провадження 2-п/738/8/2025
У Х В А Л А

24 грудня 2025 року м. Мена

Менський pайонний суд Чеpнiгiвської областi в складi:

судді - Волошиної Н.В.,

розглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi заяву заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії

з участю секретаря судового засідання Шугалій А.С.,

учасників справи:

представника позивача ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою.

10 грудня 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав заяву про перегляд заочного рішення Менського районного суду Чернігівської області від 10 вересня 2025 року. Представник відповідача зазначає, що обставинами, що свідчать про поважність причин неявки відповідача в судове засідання та причиною неподання відзиву на позовну заяву є те, що вона не була належним чином повідомленою про дачу, час та місце розгляду справи, жодних судових повідомлень не отримувала. Після ознайомлення із змістом позовної заяви та додатками, долученими до неї, відповідач частково визнає позовні вимоги в розмірі 166336,73 грн, а решту позовних вимог вважає безпідставними, оскільки відповідно до п.п.3 п.8.4.8 ПРРЕЕ розрахунок вартості електричної енергії позивач повинен був здійснити виходячи із кількості робочих днів за період з 23.11.2023 по 22.11.2024, тобто за 267 днів, а не 366 днів.

Відповідач, посилаючись на положення статтей 284, 285 ЦПК України, просить скасувати заочне рішення.

24 грудня 2025 року до суду надійшли заперечення на заяву про перегляд заочного рішення від АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО», у яких просить залишити заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення без задоволення, посилаючись на те, що порушення, яке було зафіксовано в акті про порушення ПРРЕЕ №001159 від 22.11.2024 відноситься до пп.6 п.8.4.2 ПРРЕЕ, самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі оператора системи з порушенням схеми обліку.

Згідно з п.п.2 п.8.4.8. Правил якщо споживач здійснив самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі з порушенням схеми обліку, вчинив інші дії, що призвели до споживання необлікованої електричної енергії, виявити які представники оператора системи під час проведення контрольного огляду засобу комерційного обліку не мали можливості (закритий тип самовільного підключення) , - з дня останньої технічної перевірки або набуття споживачем прав власності/користування на об`єкт до дати виявлення порушення не було проведено) до дня виявлення порушення, але не більше загальної кількості робочих днів у дванадцяти календарних місяцях, що передували дню виявлення порушення.

Відповідно до пп.6 п.8.4.8. кількість робочих днів електроустановки непобутового споживача визначається виходячи з умов договору споживача з оператором системи. Для споживачів, у яких відсутні договірні відносини з оператором системи, та побутових споживачів за робочий день приймається календарний день.

Відповідач ОСОБА_1 є індивідуальним побутовим споживачем, так як використовує електричну енергію для власних побутових потреб, а тому при розрахунку вартості необлікованої електричної енергії у період з 23.11.2023 до 22.11.2024 за основу для нарахування бралась кількість календарних днів за рік, яка становить 366 днів.

Окрім того, представник позивача у запереченнях посилається на те, що відповідачем не надано суду доказів поважних причин пропуску судових засідань, подання відзиву та доказів, що мають істотне значення для вирішення справи, відповідно до ч.1 ст. 288 ЦПК України.

Позиції учасників справи під час розгляду заяви.

В судовому засіданні представник позивача просив заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишити без задоволення, посилаючись на викладені у запереченнях обставини, вважає, що доводи відповідача про її неналежне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи спростовуються матеріалами справи.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків, норми закону, якими керується суд, постановляючи ухвалу.

Відповідно до ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою:

1)залишити заяву без задоволення;

2)скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ч. 1 ст. 288 ЦПК України вбачається, що скасування заочного рішення суду можливе за сукупності двох обставин: 1) поважні причини неявки у судове засідання, про які відповідач не зміг завчасно повідомити суд; 2) наявність доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та можуть вплинути на ухвалене заочне рішення.

Поважними причинами, на думку суду, можуть бути лише ті обставини, які об`єктивно перешкоджали явці відповідача до суду, і які безумовно, повинні бути документально підтверджені відповідними доказами, і в силу вимог ст. 285 ЦПК України, повинні бути подані відповідачем до його заяви про перегляд заочного рішення. Разом із цим, сама по собі поважність причин неявки у судове засідання не може бути підставою для скасування судом заочного рішення. Для цього відповідач зобов`язаний подати докази, які мають значення для справи та можуть призвести до ухвалення рішення, яке за своїм змістом повністю чи частково протилежне винесеному судом заочному рішенню, або може призвести до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то суд ухвалив би інше рішення.

Заочним рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 10 веерсня 2025 року задоволено позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» 227090 (двісті двадцять сім тисяч дев`яносто) гривень 83 копійки у відшкодування вартості необлікованої електричної енергії.

З матеріалів справи вбачається, що за інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є АДРЕСА_1 .

Судові повістки, копія ухвали про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатками, а також копія заочного рішення надсилались відповідачці як за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому порядку: АДРЕСА_1 , так і за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_1 , але направлені судом документи відповідачка не отримала, згідно з довідками Укрпошти поштові відправлення повернулися до суду з відміткою: «За закінченням терміну зберігання» (а.с.45) та у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с. 47, 53, 57).

Окрім того, про дату, час та місце судових засідань, відповідачка повідомлялася шляхом направлення їй повідомлень у додаток «Viber» за номерами телефону НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , що підтверджується довідками про доставку повідомлень у додаток «Viber» (а.с.51, 51 на звороті), а також викликалась до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 54).

Тобто, судом вживались всі необхідні процесуальні заходи для повідомлення особи про судові засідання.

Суд зазначає, що відповідач не надавала інформації щодо її адреси, яка б відрізнялася від адреси її місця проживання, зареєстрованої в установленому порядку, а також фактичного місця проживання, більше того, відповідач у заяві про перегляд заочного рішення зазначила адресу фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 .

Зазначені обставини, спростовують доводи ОСОБА_1 про її неналежне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Отже, відповідач ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак вона знехтувала та не скористалась наданими їй процесуальними правами.

Також, жодних доказів в підтвердження поданої заяви про перегляд заочного рішення, тобто доказів, які слугують на користь відповідача та мають істотне значення для правильного вирішення справи, та які не було подано на час розгляду справи по суті, зокрема на спростування висновків суду, заявником не надано.

Так, у відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

В спірній по справі ситуації суд виходить з того, що відповідачем не дотримано процесуальних вимог цивільного законодавства, які б дозволяли суду дійти висновку про необхідність скасування ухваленого заочного рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, судом вживались всі можливі заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи та судом у справі було ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог на підставі аналізу доказів, які знаходились в матеріалах справи.

Зазначені відповідачем обставини в заяві не можуть бути підставою для скасування заочного рішення, при фактичній відсутності сукупності підстав, які зазначені в частині першій ст. 288 Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні заяви відповідача про скасування заочного рішення та роз`яснити їй право, відповідно до вимог частини четвертої статті 287 ЦПК України, оскаржити заочне рішення до Чернігівського апеляційного суду в загальному порядку.

Керуючись статтями 259, 260, 287 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії залишити без задоволення.

Роз`яснити сторонам, що, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому в ЦПК України, у цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала не оскаржується.

Суддя Н.В. Волошина