УХВАЛА

25 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 607/24778/23

провадження № 61-16044ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Сампара Надія Миронівна, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 травня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Тернопільській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю «ВІАКОН Україна», Тернопільська обласна військова адміністрація, Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з вказаним позовом, у якому просила:

- зобов`язати Службу автомобільних доріг у Тернопільській області (відповідно до наказу Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України від 31 березня 2023 року № Н-133 перейменовано у Службу відновлення та розвитку інфраструктури в Тернопільській області) внести зміни у робочий проєкт на капітальний ремонт мосту через р. Серет на автомобільній дорозі державного значення Н-18 Івано-Франківськ - Бучач - Тернопіль км 103+602 у Тернопільській області, передбачивши з`їзд з автомобільної дороги загального користування державного значення Н-18 Івано-Франківськ-Бучач-Тернопіль км 103+602 на подвір`я жительки ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 та облаштувати з`їзд на вказану територію;

- зобов`язати Службу відновлення та розвитку інфраструктури в Тернопільській області розробити та погодити у встановленому порядку схему організації дорожнього руху на автомобільній дорозі державного значення Н-18 Івано-Франківськ-Бучач-Тернопіль км 103+602 у Тернопільській області, передбачивши з`їзд з автомобільної дороги загального користування державного значення Н-18 Івано-Франківськ-Бучач-Тернопіль км 103+602 на подвір`я жительки ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2023 року у справі № 500/562/23 (провадження № А/857/13592/23) заяву ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією задоволено - справу № 500/562/23 передано до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 20 травня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 травня 2025 року залишено без змін.

19 грудня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Сампара Н. М., через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 травня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року, ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно із статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.

Відповідно до частини «с» статті 7 Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. При розгляді можливих заходів щодо судів третьої інстанції державам слід мати на увазі, що справи вже пройшли слухання в двох інших судах.

Обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах, слугувати суспільним інтересам щодо забезпечення єдності судової практики й розвитку права.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один з «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК Українитакож має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції з перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є вимога щодо зобов`язання внести зміни до робочого проєкту на капітальний ремонт мосту на автомобільній дорозі державного значення Н-18 Івано-Франківськ-Бучач-Тернопіль км 103+602 у Тернопільській області, розробити та погодити у встановленому порядку схему організації дорожнього руху на вказаній автомобільній дорозі, передбачивши з`їзд з автомобільної дороги на подвір`я позивачки.

Ця справа підлягає віднесенню до категорії справ незначної складності. Вирішення спору пов`язано з доказуванням факту протиправного перекриття з`їзду з автомобільної дороги у двір позивачки, порушення її права на приватне життя та мирне володіння майном.

Спір вирішено судами попередніх інстанції за результатами оцінки доказів, зокрема судами встановлено, що позивачка не довела, що Генеральний план забудови населеного пункту с. Струсів чи інша містобудівна документація передбачає заїзд-виїзд на територію садибної забудови з автомобільної дороги загального користування Івано-Франківськ-Бучач-Тернопіль км 103+602, водночас на земельну ділянку позивачки існував та існує заїзд зі сторони вул. Поперечна.

Судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.

Касаційна скарга не містить прямих посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а-г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд, взявши до уваги предмет позову, складність справи, встановлені судами обставини і надану оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також оцінивши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявницею доводи не свідчать про наявність підстав для перегляду у касаційному порядку судових рішень у цій справі.

Незгода заявниці з встановленими судами обставинами не свідчить про фундаментальне значення вирішених у цій справі питань для формування єдиної правозастосовчої практики. Також заявницею не доведено, що ця справа має виняткове значення для неї та становить значний суспільний інтерес.

Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи та переоцінки доказів, яким було надано належну оцінку судами першої та апеляційної інстанції.

Таким чином випадків, за наявності яких судове рішення у справі незначної складності, підлягало б касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Сампара Н. М., подала касаційну скаргу на судові рішення, що згідно з приписами ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, не довела наявності винятків, передбачених підпунктами а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Сампара Надія Миронівна, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 травня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Тернопільській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю «ВІАКОН Україна», Тернопільська обласна військова адміністрація, Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, про зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович