КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 754/8877/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виробничого кооперативу «Кооператив «Асфальтобетонщик» про стягнення заробітної плати, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ярмольчука Віталія Сергійовича на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року в складі судді Буша Н. Д.,

встановив:

18.06.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виробничого кооперативу «Кооператив «Асфальтобетонщик» (далі - ВК «Кооператив «Асфальтобетонщик»)про стягнення заробітної плати.

Посилався на ті підстави, що 24 жовтня 2022 року підписано протокол загальних зборів ВК «Кооперативу «Асфальтобетонщик» №24-10/22. Відповідно до цього протоколу припинено повноваження голови кооперативу ОСОБА_2 з 25.10.2022, а його обрано головою кооперативу з 26.10.2022.

16.11.2023 його звільнено з посади голови кооперативу.

При звільненні йому не була виплачена заробітна плата за період з 16.11.2022 по 16.11.2023 в сумі 120 000 грн та сума компенсації за невикористану відпустку в розмірі 8 000 грн. Загальна сума боргу становить 128 000 грн.

Посилаючись на вказані обставини та вимоги ст. 47, 116 КЗпП України просив суд стягнути з відповідача на його користь заробітну в розмірі 120 000 грн та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 8 000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивача звільнено з роботи 16.11.2023, з позовом останній звернувся 18.06.2024, з пропуском встановлених статтею 233 КЗпП України строків. При зверненні до суду позивач не заявляв клопотання про поновлення строку звернення до суду. Поважних причин попуску строку звернення до суду, які б об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення позивача до суду останнім зазначено не було.

20.05.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Ярмольчук В. С. через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про пропуск строку звернення до суду.

Посилається на рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа №1-13/2013).

Зазначає, що стаття 233 КЗпП України має застосовуватися з урахуванням висновків Конституційного Суду України, а тому до вимог про стягнення заробітної плати не може бути застосовано позовну давність.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідач повідомляв позивача про звільнення, про вручення наказу про звільнення та/або повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільнені у відповідності до ст.116 КЗпП України.

Тримісячний строк має розпочинатися саме з моменту вручення, а не дати звільнення.

Про сам факт звільнення позивачу стало відомо орієнтовно в грудні 2023 року, коли відбулася передача документів та печатки кооперативу.

28.02.2024, в межах тримісячного строку, позивачем було подано заяву про видачу судового наказу (справа № 754/2959/24).

05.03.2024 видано судовий наказ, який скасовано ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 08 квітня 2024 року, а також роз`яснено право на звернення до суду з позовом.

Позовна заява подана в межах тримісячного строку - 18.06.2024 року.

Посилається також на підстави переривання позовної давності, визначені ст. 264 ЦК України. Оскільки позивачем з поважних причин пропущено строк звернення до суду, тому просив його поновити.

Правом на надання відзиву відповідач не скористався.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Ярмольчук В. С. підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник ВК «Кооператив «Асфальтобетонщик» - Майко М. В. просила відмовити в задоволення апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення загальних зборів «Кооперативу «Асфальтобетонщик»№24-10/22 від 22.10.2022 головою кооперативу Чумаком В. Г. видано наказ №1 від 16.11.2022 «Про прийняття», за змістом якого він приступає до виконання обов`язків голови ВК «Кооператив «Асфальтобетонщик» з 16 листопада 2022 року з посадовим окладом 10 000 грн.

16.11.2023 головою кооперативу ОСОБА_1 підписано довідку про те, що ОСОБА_1 працював на посаді голови ВК «Кооператив «Асфальтобетонщик» в період з 16.11.2022 по 16.11.2023, за цей період нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 120 000 грн. Компенсація за невикористану відпустку за 24 дні становить 8 000 грн. Загальна сума заборгованості 128 000 грн.

16.11.2023 ОСОБА_1 звільнено з посади голови кооперативу.

18.06.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

21.01.2025 представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Відповідно до частини першої, другої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом «ex officio», незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 751/1198/18 (провадження № 61-5845св19), від 03 жовтня 2022 року у справі № 204/1724/20 (провадження № 61-18714св20), від 22 січня 2025 року у справі № 757/5467/21 (провадження № 61-15004св24).

Установлено, що позивача було звільнено 16 листопада 2023 року. Довідку про його доходи, з якої вбачається наявність/відсутність заборгованості, позивач особисто склав та підписав в день свого звільнення - 16 листопада 2023 року. З позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 18 червня 2024 року, тобто поза межами строку звернення до суду з вказаним трудовим спором, одночасно з цим, не просив поновити строк для такого звернення до суду, поважних причин пропуску та відповідних доказів не надав.

При вирішенні спорів щодо стягнення заробітної плати (грошового забезпечення) за періоди до і після 19 липня 2022 року (дата набуття чинності змін до ст. 233 КЗпП України) необхідно застосовувати різні підходи до обчислення строків звернення до суду.

На цьому наголосив Касаційний адміністративний суд Верховного Суду у постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23.

Вирішуючи питання щодо застосування ст. 233 КЗпП України в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати (грошового забезпечення) у справі за позовом особи до військової частини про визнання дій та бездіяльності протиправними Касаційний адміністративний суд Верховного Суду дійшов до таких висновків:

- якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії ст. 233 КЗпП України в редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії ст. 233 КЗпП України в редакції Закону України від 1 липня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце в період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням ст. 233 КЗпП України в попередній редакції; у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми ст. 233 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»;

- з урахуванням п. 1 гл. XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними ст. 233 КЗпП України, почався 1 липня 2023 року.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16, зазначено, що «встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк».

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки.

Поважних причин пропуску звернення до суду з даним позовом , які б об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення позивача до суду останнім зазначено не було.

З огляду на те, що довідку про нараховані та невиплачені йому суми позивач підписав, як голова кооперативу, в день свого звільнення, останнім також зазначено період перебування в трудових відносинах з відповідачем, доводи апеляційної скарги про те, що йому не було вручено повідомлення про суми, нараховані та невиплачені при звільненні, а також про необізнаність про своє звільнення є необґрунтованими.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 ЦПК України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 29 лютого 2024 року, з пропуском строку, встановленого законом для пред`явлення позову за такою вимогою, звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ВК "Кооператив "Асфальтобетонщик" 128 000 грн, з якої 8 000 грн компенсації за невикористану відпустку та 120 000 грн нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року вказаний судовий наказ було скасовано за заявою ВК "Кооператив "Асфальтобетонщик" у зв`язку з існуванням спору про право.

Звернення особи до суду з заявою про видачу судового наказу по вимогам, які не були безспірними, є певною мірою ризиком, пов`язаним, у тому числі, із пропуском строку звернення до суду з позовом. Однак особа сама вирішує як їй здійснювати захист своїх прав.

Поважних причин, з яких позивач не звернувся до суду з позовом в тримісячний строк з дня складення ним довідки про суми, нараховані, але не виплачені йому при звільненні 16.11.2023, судом встановлено не було.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст. 353, 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ярмольчука Віталія Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 19.12.2025.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук