ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника позивача адвоката Трофименко Марини Володимирівни на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2025 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (дата складання повного судового рішення 20.10.2025), -

В С Т А Н О В И В

В вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 14078,60 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що вона в період часу з 18.09.2000 року по 16.06.2025 року працювала у виробничому підрозділі Вагонне депо Мудрьона філії УЗ Вагон сервіс АТ Укрзалізниця, займаючи різні посади: прибиральником виробничих приміщень, кухарем, машиністом мийних машин.

Наказом (розпорядження) № 97/ос від 16.06.2025 року про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком на підставі ст. 38 КЗпП України.

Як вбачається з довідки Виробничого підрозділу Вагонне депо Мудрьона від 08.09.2025 року за останні п`ять років позивачу було надано щорічні оплачувані відпустки за періоди: - 18.09.2020 - 17.09.2021 з 04.08.2021 по 04.09.2021 (28 к.д.) нак. № 129/Вш;

- 18.09.2021 - 17.09.2022 з 18.07.2022 по 10.08.2022 (24 к.д.) нак. № 102/Вш.;

- 18.09.2021 - 17.09.2022 з 17.07.2023 по 20.07.2023 (4 к.д.) нак. № 124/Вш.;

- 18.09.2022 - 17.09.2023 з 21.07.2023 по 21.07.2023 по 16.08.2023 (27 к.д.) нак. № 97/Вш;

- 18.09.2023 - 17.09.2024 з 01.05.2024 по 10.05.2024 (10 к.д.) нак. № 51/Вш;

- 18.09.2024 -17.09.2024 з 08.08.2024 по 25.08.2024 (18 к.д.) нак. № 138/Вш;

- 18.09.2024 -17.09.2025 з 05.05.2025 по 01.06.2025 (28 к.д.) нак. 41/Вш.

Матеріальна допомога на оздоровлення була виплачена за 2021, 2022, 2024 та 2025 роки у сумі 14 441, 62 грн, що підтверджується наданими табуляграмами). За 2023 рік матеріальна допомога на оздоровлення не виплачувалася. Однак, перебуваючи у щорічних тарифних оплачуваних відпустках, позивач недоотримувала в повному обсязі матеріальну допомогу на оздоровлення. Окрім того, позивачу ОСОБА_1 не виплачено одноразову матеріальну допомогу відповідно до п.2.2.9 Колективного договору у розмірі 3-х середньомісячних заробітків при виході на пенсію.

З відповіді на звернення позивача на Урядову гарячу лінію від 16.06.2025 року щодо виплати матеріальної допомоги при виході на пенсію та матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 2025 роки, за дорученням АТ Укрзалізниця, розглянуто філією УЗ Вагон сервіс стало відомо наступне.

Згідно з рішенням правління від 14.03.2022 року на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, відповідно до вимог Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану від 15.03.2022 року № 2136-ІХ ( зі змінами), призупинено виплату інших додаткових виплат, передбачених Галузевою угодою та колективними договорами структурних (виробничих) підрозділів, зокрема матеріальної допомоги працівникам, які звільнилися за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію в залежності від стажу роботи відповідно до умов колективного договору, а також матеріальної допомоги на оздоровлення. За окремими рішеннями правління з жовтня 2022 року до березня 2025 року була виплачена матеріальна допомога працівникам, які в хронологічній послідовності звільнялися у зв`язку з виходом на пенсію протягом 2022 2023 років згідно з затвердженими графіками. У зв`язку з оптимізацією витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства починаючи з 01.04.2025 року та до окремого рішення матеріальної допомоги працівникам, які звільнилися за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію наразі призупинено.

Стосовно виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, то за рішенням правління АТ Укрзалізниця від 27.06.2024 року виплату матеріальної допомоги на оздоровлення було відновлено працівникам Товариства, яким надається щорічна відпустка, тривалістю не менше 14 календарних днів починаючи з 01.07.2024 року в єдиному розмірі мінімальної норми, передбаченої Галузевою угодою у розмірі 30 відсотків місячної тарифної ставки (посадового окладу). Також прийнято рішення від 30.12.2024 року щодо виплати матеріальної допомоги на оздоровлення за перше півріччя 2022 року в межах визначених сум. Нарахування та виплата такої допомоги проводилася регіональною філією Придніпровська залізниця, до складу якої входило ВЧДР Мудрьона.

З цієї відповіді вбачається, що ОСОБА_1 у грудні 2024 року отримала матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 рік у сумі 6500, 00 грн.; у липні 2024 року - 1700, 7 грн. (відпустка з 08.08.2024 25.08.2024); у квітні 2025 року 1700, 7 грн. (відпустка 05.05.2025 року 01.06.2025). Таким чином, ОСОБА_1 недоплачена сума матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 рік, частково за 2024 та 2025 роки.

Відповідно до п.3.1.14 Колективного договору, укладеного між адміністрацією та трудовим колективом на 2015 рік, що є чинним на день звернення до суду, матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Однак, з часом до вказаного пункту договору керівництвом разом із представника профспілки було внесено зміни, але ці зміни в розумінні ст. 9 КЗпП не можуть погіршувати становище працівника. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2684 гривень, тому два прожиткових мінімуми для працездатних осіб, встановлених законом, становив 5368, 00 грн., мінімальна заробітна плата по Україні з 1 січня 6 700, 00 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 3028 грн., тому два прожиткових мінімуми для працездатних осіб встановлених законом, становив 6056, 00 грн., мінімальна заробітна плата по Україні з 1 січня 7 100, 00 грн., з квітня 8000, 00 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 3028 грн., тому два прожиткових мінімуми для працездатних осіб, встановлених законом, становив 6056, 00 грн., мінімальна заробітна плата по Україні з 1 січня 8 000, 00 грн. Таким чином недоплачена ОСОБА_1 сума матеріальної допомоги за 2023 рік становить 5 368, 00 грн., за 2024 рік 4 355, 3 грн. (6056 грн. - 1700,7 грн. = 4 355, 3 грн.), за 2025 рік - 4 355, 3 грн. (6056 грн. - 1700,7 грн. = 4 355, 3 грн.), що разом становить 14 078, 60 грн. Враховуючи той факт, що в добровільному порядку відповідач не виплатив позивачу суму матеріальної допомоги на оздоровлення в повному обсязі, позивач бажає стягнути недоплачену суму матеріальної допомоги на оздоровлення в судовому порядку.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник позивача адвокат Трофименко М.В. подала апеляційну скаргу, у якій просила дане рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, зазначаючи про надмірний формалізм суду першої інстанції при визначенні строку звернення позивачки до суду.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводівапеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.

Основні засади судочинства закріплені у статті 129 Конституції України. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так судом встановлено, що в період часу з 18.09.2000 року по 16.06.2025 року позивач ОСОБА_1 працювала у виробничому підрозділі Вагонне депо Мудрьона філії УЗ Вагон сервіс АТ Укрзалізниця, займаючи різні посади: прибиральником виробничих приміщень, кухарем, машиністом мийних машин.

Наказом (розпорядження) № 97/ос від 16.06.2025 року про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком на підставі ст. 38 КЗпП України.

Як вбачається з довідки Виробничого підрозділу Вагонне депо Мудрьона від 08.09.2025 року за останні п`ять років позивачу було надано щорічні оплачувані відпустки за періоди:

- 18.09.2020 - 17.09.2021 з 04.08.2021 по 04.09.2021 (28 к.д.) нак. № 129/Вш;

- 18.09.2021 - 17.09.2022 з 18.07.2022 по 10.08.2022 (24 к.д.) нак. № 102/Вш.;

- 18.09.2021 - 17.09.2022 з 17.07.2023 по 20.07.2023 (4 к.д.) нак. № 124/Вш.;

- 18.09.2022 - 17.09.2023 з 21.07.2023 по 21.07.2023 по 16.08.2023 (27 к.д.) нак. № 97/Вш;

- 18.09.2023 - 17.09.2024 з 01.05.2024 по 10.05.2024 (10 к.д.) нак. № 51/Вш;

- 18.09.2024 -17.09.2024 з 08.08.2024 по 25.08.2024 (18 к.д.) нак. № 138/Вш;

- 18.09.2024 -17.09.2025 з 05.05.2025 по 01.06.2025 (28 к.д.) нак. 41/Вш.

Матеріальна допомога на оздоровлення була виплачена за 2021, 2022, 2024 та 2025 роки у сумі 14 441, 62 грн, що підтверджується наданими табуляграмами).

За 2023 рік матеріальна допомога на оздоровлення не виплачувалася.

Однак, перебуваючи у щорічних тарифних оплачуваних відпустках, позивач недоотримувала в повному обсязі матеріальну допомогу на оздоровлення.

Окрім того, позивачу ОСОБА_1 не виплачено одноразову матеріальну допомогу відповідно до п.2.2.9 Колективного договору у розмірі 3-х середньомісячних заробітків при виході на пенсію.

З відповіді на звернення позивача на Урядову гарячу лінію від 16.06.2025 року щодо виплати матеріальної допомоги при виході на пенсію та матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 2025 роки, за дорученням АТ Укрзалізниця, розглянуто філією УЗ Вагон сервіс стало відомо наступне.

Згідно з рішенням правління від 14.03.2022 року на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, відповідно до вимог Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану від 15.03.2022 року № 2136-ІХ ( зі змінами), призупинено виплату інших додаткових виплат, передбачених Галузевою угодою та колективними договорами структурних (виробничих) підрозділів, зокрема матеріальної допомоги працівникам, які звільнилися за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію в залежності від стажу роботи відповідно до умов колективного договору, а також матеріальної допомоги на оздоровлення. За окремими рішеннями правління з жовтня 2022 року до березня 2025 року була виплачена матеріальна допомога працівникам, які в хронологічній послідовності звільнялися у зв`язку з виходом на пенсію протягом 2022 2023 років згідно з затвердженими графіками. У зв`язку з оптимізацією витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства починаючи з 01.04.2025 року та до окремого рішення матеріальної допомоги працівникам, які звільнилися за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію наразі призупинено.

Стосовно виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, то за рішенням правління АТ Укрзалізниця від 27.06.2024 року виплату матеріальної допомоги на оздоровлення було відновлено працівникам Товариства, яким надається щорічна відпустка, тривалістю не менше 14 календарних днів починаючи з 01.07.2024 року в єдиному розмірі мінімальної норми, передбаченої Галузевою угодою у розмірі 30 відсотків місячної тарифної ставки (посадового окладу).

Також прийнято рішення від 30.12.2024 року щодо виплати матеріальної допомоги на оздоровлення за перше півріччя 2022 року в межах визначених сум. Нарахування та виплата такої допомоги проводилася регіональною філією Придніпровська залізниця, до складу якої входило ВЧДР Мудрьона.

З цієї відповіді вбачається, що ОСОБА_1 у грудні 2024 року отримала матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 рік у сумі 6500, 00 грн.; у липні 2024 року - 1700, 7 грн. (відпустка з 08.08.2024 25.08.2024); у квітні 2025 року 1700, 7 грн. (відпустка 05.05.2025 року 01.06.2025).

Отже, суд першої інстанції виснував, що позивачу ОСОБА_1 недоплачена сума матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 рік, частково за 2024 та 2025 роки.

Відповідно до п. 3.1.14 Колективного договору, укладеного між адміністрацією та трудовим колективом на 2015 рік, що є чинним на день звернення до суду, матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.

Однак, з часом до вказаного пункту договору керівництвом разом із представника профспілки було внесено зміни, але ці зміни в розумінні ст. 9 КЗпП не можуть погіршувати становище працівника.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2684 гривень, тому два прожиткових мінімуми для працездатних осіб, встановлених законом, становив 5368, 00 грн., мінімальна заробітна плата по Україні з 1 січня 6 700, 00 грн.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 3028 грн., тому два прожиткових мінімуми для працездатних осіб встановлених законом, становив 6056, 00 грн., мінімальна заробітна плата по Україні з 1 січня 7 100, 00 грн., з квітня 8000, 00 грн.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 3028 грн., тому два прожиткових мінімуми для працездатних осіб, встановлених законом, становив 6056, 00 грн., мінімальна заробітна плата по Україні з 1 січня 8 000, 00 грн.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що недоплачена ОСОБА_1 сума матеріальної допомоги за 2023 рік становить 5 368, 00 грн., за 2024 рік 4 355, 3 грн. (6056 грн. - 1700,7 грн. = 4 355, 3 грн.), за 2025 рік - 4 355, 3 грн. (6056 грн. - 1700,7 грн. = 4 355, 3 грн.), що разом становить 14 078, 60 грн.

Відповідачем рішення суду в частині визначення обґрунтованими позовних вимог по суті не оскаржене.

Проте суд першої інстанції встановивши обґрунтованість позовних вимог, відмовив у їх задоволенні, посилаючись на пропуск строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, передбаченого ст. 233 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 09.02.99 № 1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, в редакції, яка була чинною до 19 липня 2022 року, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, тому вимоги про стягнення недоплаченої допомоги на оздоровлення та інші стягнення стосовно заробітної плати, за період до 19.07.2022 року не обмежувалися строком.

Але, позивач звертається з вимогами про стягнення заробітної плати за 2023, 2024, 2025 роки , тобто вже після набрання законної сили змін, внесених Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року.

Так, згідно з ч.1 ст. 233 КЗпПУкраїни (із змінами, внесеними Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» КЗпП України доповнено главою XIX Прикінцеві положення такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21 (провадження № 61-7480сво22) дійшов висновку, що запровадження на всій території України карантину законодавець визначив безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину. Заявляючи відповідне клопотання про поновлення вказаного строку, особа не повинна наводити конкретних причин його пропуску, окрім тих, що пов`язані з внесеними до КЗпП України змінами. Крім того, не є необхідним і заявлення такого клопотання, оскільки строк звернення до суду не пропущено.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин. Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651.

У зв`язку з відміною постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27 червня 2023 року на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року, продовжені строки, визначені статтею 233 КЗпП України, завершились у 00 год. 01 хв. 01 липня 2023 року (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2024 року у справі № 338/473/22 (провадження № 61-16425св23)).

Згідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У постанові Верховного Суду України від 16.03.2016 р. у справі № 6-2426цс15 зроблено висновок, що статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду. Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №460/17052/21, від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22, від 28.09.2023 у справі № 140/2168/23, від 02.08.2023 у справі № 380/17776/22, від 17.08.2023у справі № 380/14039/22.

Відповідно до ч.1 ст. 234 КЗпП України (в редакції з 19 липня 2022 року) у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Згідно матеріалів справи письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні Позивач фактично отримала 16.06.2025 (що підтверджується проставленням Позивачем підпису в графі «Повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні, отримав»), тримісячний строк звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати при звільненні розпочав свій відлік 17 червня 2025 року та відповідно закінчився 17.09.2025 року. З матеріалів справи вбачається, що представник Позивача звернувся до суду шляхом подання позовної заяви через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» 18.09.2025, а відтак суд констатував, що строк на звернення до суду Позивачем пропущено на один день.

Відмовляючи в задоволенні позову з підстав пропущення строку звернення до суду, що в даному випадку склало один день, суд зазначив, що позивачка не надала суду клопотання про поновлення цього строку і поважних причин не зазначила.

Колегія суду погоджується із доводами апелянта, щодо проявлення судом першої інстанції в даному випадку надмірного формалізму, у розумінні надто суворого дотримання процесуальних норм, що перешкоджає реальному доступу до правосуддя, справедливому розгляду справи та призвело до відмови у захисті трудових прав позивачки, що є порушенням права на справедливий суд,

Тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду- скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, відповідно до ст.141 ЦПК України задоволенню підлягають і вимоги про стягнення витрат позивача на професійну правничу допомогу, заявлені в розмірі 7500, 00 грн., сума яких є співмірною із складністю справи та витраченим адвокатом часом, також на користь держави слід стягнути судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу представника позивача адвоката Трофименко Марини Володимирівни задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення невиплаченої заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" () на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 суму невиплаченої заробітної плати (матеріальної допомоги на оздоровлення) в сумі 14078,60 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 7500, 00 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" () на користь держави судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції в сумі 3875,84 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: