УХВАЛА

17 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 946/3565/24

провадження № 61-6324св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

стягувач - ОСОБА_2 ,

боржник - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 16 травня 2024 року № 946/3565/24, виданого за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила скасувати судовий наказ від 16 травня 2024 року № 946/3565/24, виданий за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з ОСОБА_3 .

На обґрунтування заявлених вимог заявник посилався на те, що судовий наказ порушує права спільних дітей ОСОБА_1 і боржника ОСОБА_3 : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки не враховані їх інтереси.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області ухвалою від 18 листопада 2024 року заяву про скасування судового наказу повернув заявнику без розгляду.

Рішення суду мотивоване відсутністю підстав для задоволення заяви про скасування судового наказу, судовий наказ видано відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Одеський апеляційний суд постановою від 19 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , залишив без задоволення, а ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 листопада 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована законністю й обґрунтованістю рішення суду першої інстанції.

Цивільне процесуальне законодавство не передбачає права на звернення із заявою про скасування судового наказу про стягнення аліментів як самим боржником, так і будь-якою іншою особою. У разі незгоди боржник вправі захистити своє право шляхом подання позову про зменшення розміру аліментів (припинення стягнення тощо).

Аргументи учасників справи

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 листопада 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року й ухвалити нове рішення, яким заяву про скасування судового наказу задовольнити.

Підставою касаційного оскарження вказано те, що постанова Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року не підписана суддею ОСОБА_6, оскільки на час складання повного її тексту (14 квітня 2025 року) суддя помер (пункт 3 частини першої статті 411 ЦПК України); суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Під час визначення розміру аліментів та видачі судового наказу про їх стягнення на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не враховано, що у боржника є ще двоє неповнолітніх дітей. На думку заявника, вона мала бути залучена до участі у справі як заінтересована особа, адже вирішення заяви стосується її прав й інтересів, однак суди її не залучили до участі у справі, що є підставою для скасування судового рішення. Постанова апеляційного суду ухвалена 19 березня 2025 року, повний текст судового рішення складено 14 квітня 2025 року. Однак, суддя, який входив до складу колегії суддів ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, а тому не міг підписати повний текст судового рішення, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 411 ЦПК України є підставою для скасування постанови.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та його аргументи

У червні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_3 , в якому він просив задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_1 .

Як на обґрунтування вимог посилався на те, що аліментні зобов`язання визначені несправедливо, без врахування усіх осіб, які перебувають на утриманні ОСОБА_3 , зокрема не враховано наявності ще двох малолітніх дітей. ОСОБА_3 не має додаткових доходів, та у нього є боргові зобов`язання у розмірі більше 100 000,00 грн.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

14 червня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

16 травня 2024 року Ізмаїльський районний суд Одеської області видав судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , щомісячно у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 30 квітня 2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 , та в дохід держави судові витрати в сумі 302,80 грн.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії судді, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

Відповідно до частин першої, третьої статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Верховний Суд в складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив наведені у касаційній скарзі доводи, за результатами чого робить висновок про наявність правових підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, з таких мотивів.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із статтею 258 ЦПК України судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови, судові накази.

Відповідно із частинами першою, другою статті 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Рішення та постанови ухвалюються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до частини першої статті 265 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

Перегляд судових рішень в апеляційному і касаційному порядку закінчується ухваленням постанови (частина четверта статті 258 ЦПК України).

Частиною першою статті 268 ЦПК України передбачено, що рішення суду (повне або скорочене) проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час проголошення повного рішення суду суд може оголосити лише його вступну та резолютивну частини та негайно вручити копії такого рішення учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні.

Постанова або ухвала суду апеляційної інстанції оформлюється суддею-доповідачем (іншим суддею, якщо суддя-доповідач не згодний з постановою/ухвалою) і підписується всім складом суду, який розглядав справу, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частина третя статті 381 ЦПК України).

Встановлено, що вступна та резолютивна частина постанови суду ухвалена 19 березня 2025 року та підписана складом колегії суддів: Громіком Р. Д. , Драгомерецьким М. М., ОСОБА_6

З 20 березня до 11 квітня 2025 року суддя ОСОБА_6 перебував у відпустці. 11 квітня 2025 року ОСОБА_6 відрахований зі штату суду у зв`язку із смертю (довідка Одеського апеляційного суду від 14 квітня 2025 року).

Повний текст постанови від 19 березня 2025 року складений 14 квітня 2025 року, та не підписаний суддею ОСОБА_6, який входив до складу суду.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні.

Колегія суддів вважає, що оскільки судове рішення, як акт правосуддя, проголошений в судовому засіданні та підписаний всім складом апеляційного суду, та обставина, що один із суддів не підписав повний текст постанови у зв`язку із смертю, не є обов`язковою підставою, у розумінні пункту 3 частини першої статті 411 ЦПК України, для скасування судового рішення.

Разом із тим, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 липня 2025 року у справі № 520/12864/24 за позовом ФОП ОСОБА_9 до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, зазначено, що враховуючи те, що повний текст постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року у справі № 520/12864/24 не підписаний одним із суддів, який зазначений у судовому рішенні (у зв`язку із його смертю), відповідно до пункту 5 частини третьої статті 353 КАСУ вказане рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року у справі № 520/21767/23 за позовом ОСОБА_10 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та скасування арешту, зобов`язання вчинити певні дії, зазначено про те, що відсутність підпису одного з суддів, який входить до складу колегії суддів зумовлена об`єктивними обставинами (пов`язаними зі смертю судді, яка визначена для розгляду цієї справи), які не могли бути передбачені судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення. Водночас вимоги процесуального законодавства (пункт 5 частини третьої статті 353 КАС України) є імперативними та передбачають, що постанова суду апеляційної інстанції (її повний текст) підписується всім складом суду, що був визначений для розгляду справи. Отже, приписи пункту 5 частини третьої статті 353 КАСУ є імперативними та зобов`язують Суд (касаційної інстанції) у разі якщо судове рішення не підписано будь-яким із суддів, які зазначені в судовому рішенні, скасувати таке рішення з направленням справи на новий розгляд. Оскільки повний текст постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року у справі № 520/21767/23 не підписаний одним із суддів, який зазначений у судовому рішенні, відповідно до пункту 5 частини третьої статті 353 КАСУ вказане рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

У справі, що розглядається, суд касаційної інстанції не може переглянути оскаржувані судові рішення та ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення суду без відступу від правового висновку, викладеного у зазначених вище постановах Верховного Суду.

Передача справи, яка переглядається, на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики з метою забезпечення принципу правової визначеності в державі, адже правових ситуацій, де суддя ухвалив остаточне рішення, підписав його вступну те резолютивну частину, а повний текст судового рішення не підписав за об`єктивних на те підстав, можуть бути непоодинокими та суперечитимуть принципам верховенства права та багатьом іншим принципам цивільного процесуального законодавства.

Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування ж судами різних підходів до тлумачення законодавства призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування.

Розходження у практиці вищого суду за умови, якщо він є останньою інстанцією у справі і його рішення є остаточними, неприпустимі й призводить до порушення права особи на суд. Відсутність механізму, який забезпечує узгодженість практики національних судів, утворює стан постійної невизначеності (рішення ЄСПЛ від 24 березня 2009 року у справі «Tudor v. Romania», № 21911/03, § 31).

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що наявні підстави для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 260, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу № 946/3565/24 за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 16 травня 2024 року № 946/3565/24, виданого за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з ОСОБА_3 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов

Ухвалу оформила суддя Червинська М. Є. в порядку, встановленому частиною третьою статті 415 ЦПК України.