Провадження №: 2/752/9648/25
РІШЕННЯ

Іменем України

23.12.2025 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Кирильчук І. А.,

за участю секретаря - Сінчук І. А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и в:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк»/відповідач), у якому просила суд визнати недійсним кредитний договір від 30 червня 2023 року № 500777978 на загальну суму коштів 316 929,57 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30 червня 2023 року позивач звернулась до АТ «Сенс Банк» щодо з`ясування погашення за кредитним договором №500831567 і дізналась, що без оформлення відповідних документів, без її погодження, без подачі відповідної заяви на оформлення кредитного договору, без надання відповідних особистих документів (паспортних), без наявності відповідних документів про закриття ФОП, без отримання згоди, представниками банківської установи АТ «Сенс Банк» незаконно оформлений по не існуючим документам (старим, яких вже немає) кредитний договір за №500777978 на загальну суму коштів 316 929,57 грн. Грошові кошти за кредитним договором № 500777978 ОСОБА_1 від АТ «Сенс Банк» не отримувала та сам договір нею не укладався ані шляхом особистого підписання, ані шляхом накладення електронного підпису, відповідно всі істотні умови оспорюваного договору позики не погоджувала, а отже відсутнє її волевиявлення як учасника правочину на укладення договору позики, а тому цей договір слід визнати недійсним.

Водночас, позивач зазначила, що вона 17 грудня 2021 року отримала новий паспорт громадянина України у вигляді ID-картки.

З 30 червня 2023 року представниками банківської установи АТ «Сенс Банк» по кредитному договору №500777978, який не укладався ОСОБА_2 , здійснюються нарахування відсоткової ставки, оплат його обслуговування, комісії, винагороди за надання фінансового інструменту та пені.

По фактах вищевикладених обставин, Голосіївським управлінням поліції Головного управління Національної поліцій у м. Києві проводиться досудове розслідування кримінальних проваджень № 0001105 внесено 29 серпня 2023 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 182 КК України, та № 850 внесено 12 грудня 2023 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суду визнати кредитний договір від 30 червня 2023 року № 500777978 недійсним.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями позовну заяву передано на розгляд головуючому судді Кирильчук І. А.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десять днів з дня отримання ухвали.

Відповідно до довідки про доставку електронного документу ухвала від 25 серпня 2025 року доставлена до електронного кабінету позивача 30 серпня 2025 року.

08 вересня 2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшли матеріали на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Роз`яснено сторонам їхні процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено процесуальні строки.

Копія позову з додатками була направлена відповідачу позивачем при зверненні до суду в системі «Електронний суд» у порядку виконання вимог абзацу 2 частини першої статті 177 ЦПК України.

Ухвала суду від 23 вересня 2025 року цього ж дня була отримана позивачем, його представником та відповідачем у їх електронних кабінетах, про що свідчать довідки суду про доставку електронного документу.

Також, ухвала суду від 23 вересня 2025 року була додатково (повторно) направлена на електронну адресу відповідача , яка зазначена на офіційному сайті.

Однак, відповідач відзив на позовну заяву не надіслав, з будь-якими заявами чи клопотаннями до суду не звертався.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку.

Так, обґрунтовуючи підстави позову, позивач зазначила, що їй стало відомо про існування кредитного договору від 30 червня 2023 року № 500777978, за яким вона виступала позикодавцем, хоча остання не вчиняла будь-яких дій щодо погодження на укладання даного договору, ніякого підтвердження у письмовій формі до банківської установи не відправляла, в тому числі ніяких дій не здійснювала своїм електронним підписом та не підписувала його.

Установлено, що відділом дізнання Голосіївського УП проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 29 серпня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001105 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 182 КК України, та № 850 внесено 12 грудня 2023 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

В указаних кримінальних провадженнях позивач ОСОБА_1 визнана потерпілим.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що договір споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем відповідно до якого кредитодавець надає кошти , (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом із нарахованими відсотками. При укладенні подібних договорів важливими є умови, які по суті визначають права і обов`язки сторін.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Згідно з частиною шостою статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті)

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі їх суб`єктів).

У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Згідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі .

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) зазначила, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений. Наявність же сама собою на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням. Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зазначено, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис (в тому числі електронний) є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору , а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт установи за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Як вже зазначалось, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

У справі, яка є предметом судового розгляду, позивач оспорює кредитний договір № 500831567 від 30 червня 2023 року з підстав відсутності її волевиявлення на його укладання та підписання.

Також установлено, що 17 грудня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала новий паспорт громадянина України у вигляді ID-картки (копія якої долучена до справи).

У той же час, у кредитному договорі № 500831567 від 30 червня 2023 року, який вже був укладений після отримання позивачем ОСОБА_1 нового паспорта у вигляді ID-картки, для ідентифікації особи позичальника зазначені дані попереднього паспорта, який втратив свою юридичну силу як два роки поспіль, зокрема, серія НОМЕР_1 , виданий Трускавецьким МВ УМВС України у Львівській області від 19 лютого 1998 року.

Крім того, установлено, що відділом дізнання Голосіївського УП проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 29 серпня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001105 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 182 КК України, та № 850 внесено 12 грудня 2023 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

В указаних кримінальних провадженнях позивач ОСОБА_1 визнана потерпілим.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України).

Вичерпний перелік підстав звільнення від доказування закріплює стаття 82 ЦПК України.

У пунктах 8.15-8.22 постанови Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20 зазначено: «Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були».

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відповідач АТ «Сенс Банк» будь-яких заперечень щодо підстав позову не навів, що в силу вимог статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, не навів будь-яких мотивів із незгодою щодо заявленого позову.

Суд враховує, що відповідач - АТ «Сенс Банк» був повідомлений про розгляд даної справи та про підстави заявленого позову. Однак, будь-яких заперечень щодо заявлених вимог не навів та не спростував факт не укладання кредитного договору, про який заявляє позивач. Відповідач не надав обґрунтованих доказів: документи первинного бухгалтерського обліку (належним чином оформлені розрахункові документи, які підтверджують факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно яких можна було встановити суму, яку надав/перерахував банк позивачу ОСОБА_1 згідно кредитного договору № 500831567) оформлені відповідно до статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

У свою чергу, позивач ОСОБА_1 надала суду докази наявності підстав вважати, що мали місце шахрайські дії зі сторони працівників АТ «Сенс Банк» щодо оформлення кредиту № 500831567 на її ім`я на підставі документів (паспорта), який втратив свою юридичну силу як два роки поспіль у зв`язку із його перевипуском на нову ID картку.

За встановлених судом обставин справи та застосовуючи принцип змагальності судового процесу, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та визнання кредитного договору № 500831567 від 30 червня 2023 року недійсним з наведених у позові підстав, на спростування яких відповідач не навів жодних заперечень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 526, 549, 550, 611, 613, 615, 627, 629, 631, 638, 639, 1048, 1054 ЦК України, статтями 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання недійсним кредитного договору - задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір від 30 червня 2023 року № 500777978.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Сенс банк», ЄДРПО 23494714, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд 100.

Рішення суду виготовлено 23 грудня 2025 року.

Суддя І. А. Кирильчук