ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/2857/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі - ОСОБА_3 , Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант",

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діє адвокат Вірко Віктор Вікторович, відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2025 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 20 жовтня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 та Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 06 листопада 2024 року о 07 годин 15 хвилин в Дніпропетровській області, м. Кривий Ріг, проспект Університетський, будинок 58А, водій ОСОБА_3 , керуючи легковим автомобілем марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вжив заходів забезпечення безпеки дорожнього руху, не переконався що це буде безпечно та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, повертаючи ліворуч на основний зелений сигнал світлофора, в порушення вимог пунктів 1.5, 2.3, 10.1, 10.3, 10.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, не надав дорогу легковому автомобілю марки «Toyota Highlander», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що мав переваги в русі та допустив з ним зіткнення.

Протиправними діями водія ОСОБА_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (надалі ДТП) автомобіль «Toyota Highlander», який належить на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 24.04.2019 року ОСОБА_1 , зазнав значних механічних пошкоджень, зокрема своєї передньої правої та бічної частини кузова, і став непридатним для своєї подальшої експлуатації на деякий час.

Згідно статті 269 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) заявники ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є потерпілими від адміністративного правопорушення.

На місці скоєння дорожньо-транспортної пригоди інспекторами відділу оформлення матеріалів ДТП та дізнання патрульної поліції, разом із водіями було складено схему місця ДТП, оглянуті транспортні засоби (надалі ТЗ), відібрано пояснення від учасників та очевидців самої пригоди, складений протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 167196 від 06.11.2024 року відносно винуватця ДТП водія ОСОБА_3 за статтею 124 КУпАП.

04.12.2024 року постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в справі про адміністративне правопорушення № 211/7070/24, що набула законної сили 17.12.2024 року, відповідача ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні вказаного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України та застосоване стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень на користь держави.

Своїми неправомірними діями відповідач ОСОБА_3 унаслідок вчинення ДТП спричинив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майнову та моральну шкоду.

08.11.2024 року, з метою визначення розміру майнової шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля «Toyota Highlander», державний номерний знак НОМЕР_2 , позивачка ОСОБА_1 звернулась з відповідною заявою до акредитованого суб`єкта оціночної діяльності судового експерта авто-товарознавця ОСОБА_4 .

Згідно висновку судового експерта № 220/24 транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку від 28.11.2024 року, складеного судовим експертом Рейнюком О.В., вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля «Toyota Highlander 3.5i» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , складає: 134622,79 грн. з ПДВ на запасні частини та матеріали, 120157,33 грн. без ПДВ.

На момент вчинення ДТП автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 (VIN-код НОМЕР_5 ), яким на відповідній правовій основі керував його титульний володілець ОСОБА_3 (тобто, він мав посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії і реєстраційний документ на цей ТЗ) був забезпеченим транспортним засобом, та був застрахований Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі ОСЦПВ) власників наземних транспортних засобів за №AT4829629 із Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант».

При цьому, ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну: життю і здоров`ю потерпілого становить 320 000 гривень, майну потерпілого становить 160 000 гривень, з урахуванням франшизи (тобто, частини збитків, що не відшкодовується страховиком), яка за полісом № НОМЕР_6 , складає 3 200 гривень, згідно загальновідомої інформації страховика з мережі Інтернету про стандартний страховий продукт ОСЦПВ.

Таким чином, на підставі вказаного вище договору, відповідач ОСОБА_3 застрахував свою цивільно-правову відповідальність, як власника наземного ТЗ за шкоду заподіяну майну третім особам (потерпілому) під час експлуатації автомобіля «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , особами які на законних підставах його використовують, а страхова компанія ТДВ СК «Альфа-Гарант» взяла на себе обов`язок у випадку настання страхового випадку (тобто, дорожньо-транспортної пригоди), відшкодувати потерпілому шкоду, заподіяну з вини страхувальника.

06.11.2024 року позивач звернувся до страховика з заявою про подію, що має ознаки страхового випадку, а також направив заяву про виплату страхового відшкодування із зазначенням банківських реквізитів до сплати страхового відшкодування згідно Полісу ОСЦПВВНТЗ за № AT4829629 за вищевказаним фактом ДТП.

У той же час, позивач повідомив відповідача про події пошкодження свого ТЗ, надав всю доступну йому інформацію щодо причин і наслідків подій страхового випадку, про характер та розмір заподіяного збитку, вжив усіх можливих заходів щодо мінімізації розміру збитку за усними рекомендаціями страховика, а також надав усі необхідні документи для відкриття страхової справи та заяву про страхове відшкодування у відповідності до статті 35 Закону.

При цьому, страховиком було заведено страхову справу номер ЦВ/24/7989 відповідно до вимог діючого законодавства України.

Зважаючи на те, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» додатково окремо не зверталось до заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для надання своєму аварійному комісару, додаткового доступу до пошкодженого після ДТП автомобілю «Toyota Highlander» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , є очевидним, що страховик таким чином погоджувався з вищевказаним висновком судового експерта № 220/24 транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню спричиненого матеріального збитку від 28.11.2024 року, складеним судовим експертом Рейнюком О.В.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , із певних особистих причин, змушені були відновити пошкоджений автомобіль «Toyota Highlander 3.5i», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 . При цьому, позивачі зберегли всі докази придбання таких деталей, наприклад, товарні чеки, рахунки та квитанції про оплату тощо; а також акти виконаних робі щодо проведення відновлювальних робіт з їх витратами на цей ремонт, фактична вартість якого за ринковими цінами трохи перевищила матеріальний збиток оцінювача; який за зведеними підрахунками (товарів, робіт, послуг) заявників, склав 164 761, 85 грн.

Зазначені фактичні витрати потерпілих документально підтверджено всіма належними власними засобами доказування, письмовими документами, а також зведеною підсумковою відомістю, наведеною нижче.

Отже, несплачене страхове відшкодування згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AT4829629 щодо відшкодування фактичних витрат на ремонт пошкодженого автомобіля «Toyota Highlander» державний номерний знак НОМЕР_2 підлягає стягненню з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь позивачів у межах встановленого законом ліміту страхової (регламентної) виплати у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу потерпілого, що складає: 160 000,00 грн. - 3 200,00 грн. (сума франшизи) = 156 800,00 грн., що також узгоджується з вимогами статті 27 Закону щодо розрахунків витрат страховика при здійсненні страхової (регламентної) виплати у разі пошкодження транспортного засобу.

Відтак, основна сума заборгованості або невиплачений розмір гарантованого страхового відшкодування за договором страхування «СК «Альфа-Гарант» згідно Полісу № AT4829629 складає: 156 800,00 грн.

У такому разі, потерпіла сторона зараз має законне право також вимагати з ОСОБА_3 сплатити залишок від вказаної загальної суми (товари, роботи, послуги тощо) фактично спричинених позивачам матеріальних збитків, якій становить: 164 761, 85 грн. - 156 800,00 грн. = 7 961,85 грн., а також: витрат на проведення вказаної судової експертизи пошкодженого ТЗ у розмірі 7 000,00 грн., поштові витрати, пов`язані з відправленнями засобами ТОВ «Нова пошта» рекомендованих повідомлень на адреси відповідачів про дату проведення огляду пошкодженого внаслідок ДТП ТЗ на загальну суму: 165 грн. + 165 грн. = 330 грн. Таким чином, загальна сума спричинених матеріальних збитків завданих внаслідок ДТП ОСОБА_3 складає: 7 961,85 грн. + 7 000,00 грн. + 330,00 грн. = 15 291,85 грн.

При цьому, кінцевим строком виплати страхового відшкодування потерпілим за зобов`язаннями для страховика є 04.02.2025 року (тобто, 90 днів з моменту подання заяви про страхове відшкодування). У зв`язку з чим Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», порушило строки виплати страхового відшкодування, а тому позивачі правомірно вимагають стягнення пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, інфляційних втрат та трьох відсотків річних в порядку ст. 625 ЦК України, починаючи з 05.02.2025 року. Загальна заборгованість: період прострочення грошового зобов`язання 46 днів. Таким чином, загальна заборгованість ТДВ «СК «Альфа- Гарант» із врахуванням пені, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання складає (період прострочення грошового зобов`язання 46 днів): 156 800,00 грн. (сума основного боргу) + 1 254,40 грн. (сума інфляційних втрат, збільшення) + 5 868,19 грн. (штрафні санкцій, пеня) + 592,83 грн. (3% річних) = 164 515,42 грн.

Внаслідок ДТП, власниця автомобілю ОСОБА_1 та водій ОСОБА_2 , під час зіткнення на дорозі, отримав фізичну біль та переніс дуже сильний емоційний стрес, який викликав сильний страх і головний біль у потерпілого(их), загальний розлад здоров`я, що спричинило за собою фізичні психологічні і душевні страждання для їх родини. Внаслідок ДТП позивачі пережили тоді, і досі продовжують переживати складні інтенсивні негативні почуття: дискомфорт, безпорадність, постійно хвилюються щодо наслідків погіршення свого здоров`я у зв`язку із ДТП, що сталася; а наявне природне почуття невизначеності, обурення, образи, роздратування, невпевненості у своїх силах, хронічної емоційної напруги, пригніченості так не проходять у пам`яті до сьогоднішнього дня через наявний посттравматичний стресовий розлад, що проявляється у вигляді постійних спогадів про аварію, нічних кошмарів, уникання місць, пов`язаних з ДТП, підвищеної тривожності та дратівливості. Потерпілих і досі не покидає депресія та почуття безнадії, втрата інтересу до життя, зміни апетиту і сну, зниження енергії через постійна тривожну напругу, занепокоєння та відчуття колишньої небезпеки. Наслідки ДТП та значного пошкодження відповідачем автомобілю «Toyota Highlander», державний номерний знак НОМЕР_2 , призвели до проблематизації життя позивачів; також погіршилися їх гармонійні, адаптовані, стандартні умови життєдіяльності. Позивачів не покидає думка про те, що вони на протязі тривалого періоду часу не мають жодної можливості користуватись своїм транспортним засобом, а тому вони позбавлені можливості оперативно вирішувати свої власні справи та використовувати автомобіль для поїздок. У зв`язку з чим, виникає необхідність нераціональних витрат часу, залучення душевних зусиль на розв`язання даної проблеми. На тривалий період часу суттєво змінився спосіб їх життя, з`явилася необхідність адаптуватися до нових, дискомфортних умов пересування та існування. Були порушенні актуальні життєві плани, на тривалий період зникла можливість побудови та реалізації нових життєвих планів, нової продуктивної самореалізації, а це в свою чергу ускладнює життя для позивачів та їх родичів, що спричиняє нові постійні матеріальні витрати. Крім того, на тривалий час після ДТП позивачам та їх близьким довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Внаслідок чого, багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 довелося відкласти, а від деяких з них вони взагалі змушені були відмовитись, що спричинило проблеми у житті, через значну вартість запасних частин у зв`язку із девальвацією гривні під час військової агресій, чим збільшувалась загальна вартість суми спричинених матеріальних збитків. Це теж зумовило використання потерпілими платних транспортних послуг таксі з перевезень багажу тощо. Від такого стану та нецільового використання сімейних коштів постраждали, крім позивачів, і члени їх родини, що також призвело до розладу їх внутрішніх стосунків. Крім того, раніше дуже часто на вихідних позивачі із сім`єю виїжджали з міста на відпочинок, а після ДТП змога на законний відпочинок на природі взагалі зникла. Моральну шкоду позивачі оцінюють кожному по 70000 грн.

Посилаючись на викладене, позивачі просили суд: стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди: матеріальної шкоди у розмірі 7 961,85 грн., витрати за проведення транспортно- товарознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку (судової експертизи) в розмірі 7 000,00 грн. та поштові витрати в загальному розмірі 330,00 грн., а всього разом 15 291,85 грн.; стягнути з відповідача ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 не виплачений розмір гарантованого страхового відшкодування за договором страхування згідно Полісу № AT4829629 в розмірі суми основного боргу 156 800,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 254,40 грн., штрафні санкцій 5 868,19 грн. та 3% річних у сумі 592,83 грн., а всього разом 164 515,42 грн.; стягнути солідарно з відповідача ОСОБА_3 та відповідача ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 понесені судові витрати у вигляді: витрат на правничу допомогу у розмірі у розмірі 18 000,00 грн. та суми сплаченого судового збору; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди моральної шкоди 70 000 гривень; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди моральної шкоди 70 000 гривень.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди: матеріальної шкоди у розмірі 7 961 гривня 85 копійок, витрати за проведення транспортно- товарознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку (судової експертизи) в розмірі 7 000 гривень 00 копійок та поштові витрати в загальному розмірі 330 гривень 00 копійок.

Стягнуто з ТОВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 не виплачений розмір гарантованого страхового відшкодування за договором страхування згідно Полісу № AT4829629 в розмірі суми основного боргу 156 800 гривень 00 копійок, інфляційні втрати у розмірі 1 254 гривні 40 копійок, штрафні санкцій 5 868 гривень 19 копійок та 3% річних у сумі 592 гривні 83 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди моральної шкоди 1 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди моральної шкоди 1 000 гривень.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_3 та ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 понесені судові витрати у вигляді: витрат на правничу допомогу у розмірі у розмірі 18 000 гривень 00 копійок та судовий збір у розмірі 996 гривень 64 копійки, тобто з кожного по 9498 гривень 32 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діє адвокат Вірко В.В., просять змінити рішення судув частині розміру моральної шкоди, збільшивши цей розмір до заявленого у позові, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неврахування судом всіх доводів сторони позивачів щодо глибини моральних переживань.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявлена моральна шкода не має на меті отримання матеріального збагачення заявників, а перш за все є справедливою офіційною компенсацією страждань, болю, страху та інших негативних емоцій спричинених внаслідок ДТП винуватцем ДТП ОСОБА_3 . І це дуже важливо для відновлення психологічного стану обох постраждалих заявників та позивачів, відновлення їх соціального статусу під час і після тривалої боротьби за своє право на існування, відстоювання умов на нормальне подальше психічне життя людей - громадян України, без зазначених непотрібних страждань, що виникли внаслідок страшної аварії на дорозі.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, позивачі виходять із провини відповідача, обставин при яких заподіяна шкода, характер і тривалість переживань, душевних страждань, істотності вимушених змін життєвих відносин, часу і зусиль необхідних для відновлення колишнього стану здоров`я, небажання відповідача добровільно відшкодувати збитки, а також зусиль і затрат часу і засобів на рішення питання про відшкодування матеріальної шкоди в суді; а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діє адвокат Вірко В.В.,до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бушуєва Ю.В., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ТДВ «СК «Альфа-Гарант» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення в частині стягнення страхового відшкодування: а саме: стягнути страхове відшкодування у розмірі 102 002,11 грн., пеню у розмірі 3 412,18 грн., інфляційне збільшення у розмірі 2 358,29 грн., 3% річних у розмірі 343,73 грн, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що страховиком визначено розмір завданої матеріальної шкоди у відповідності до вимог Закону України «Пр обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та рецензування звіту страховика не повинно здійснюватися. При цьому, вважає, що суд безпідставно поклав на страховика обов`язок доведення правильності визначення розміру виплаченого страхового відшкодування та прийняв до уваги висновок експерта, який є неналежним доказом. Визначення судом розміру завданої шкоди, з урахування ПДВ, є помилковим, а факт проведення ремонтних робіт пошкодженого транспортного засобу не має правового значення, оскільки страхове відшкодування визначається із законодавчими обмеженнями, а саме: за вирахуванням франшизи та врахуванні зносу при відшкодуванні збитків. За таких обставин, розмір невиплаченого страхового відшкодування має становити 102 002,11 грн і саме на цю суму може бути нараховано штрафні санкції.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ТДВ «СК «Альфа-Гарант»,до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бушуєва Ю.В., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ТДВ «СК «Альфа-Гарант»,до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені та в ітересах яких діє адвокат Вірко В.В., просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди: матеріальної шкоди у розмірі 7 961 гривня 85 копійок, витрати за проведення транспортно- товарознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку (судової експертизи) в розмірі 7 000 гривень 00 копійок та поштові витрати в загальному розмірі 330 гривень 00 копійок, учасниками справи не оскаржується, та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, згідно якої, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2 та представника позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 адвоката Вірка В.В., які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу позивачів та просили її задовольнити, залишивши без задоволення апеляційну скаргу відповідача ТДВ «СК «Альфа-Гарант», відповідача ОСОБА_3 та його представника адвоката Бушуєву Ю.В., які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційних скарг та просили залишити їх без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг та відзивів на них, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 листопада 2024 року о 07 годин 15 хвилин в Дніпропетровській області, м. Кривий Ріг, проспект Університетський, будинок 58А, водій ОСОБА_3 , керуючи легковим автомобілем марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вжив заходів забезпечення безпеки дорожнього руху, не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, повертаючи ліворуч на основним зелений сигнал світлофора, в порушення вимог пунктів 1.5, 2.3, 10.1, 10.3, 10.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, не надав дорогу легковому автомобілю марки «Toyota Highlander», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який мав переваги в русі та допустив з ним зіткнення. Протиправними діями водія ОСОБА_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (надалі ДТП) автомобіль «Toyota Highlander», якій належить на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 24.04.2019 року ОСОБА_1 , зазнав значних механічних пошкоджень, зокрема своєї передньої правої та бічної частини кузова, і став непридатним для своєї подальшої експлуатації на деякий час.

Згідно статті 269 КУпАП заявники ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є потерпілими від адміністративного правопорушення.

На місці скоєння дорожньо-транспортної пригоди інспекторами відділу оформлення матеріалів ДТП та дізнання патрульної поліції, разом із водіями було складено схему місця ДТП, оглянуті транспортні засоби (надалі ТЗ), відібрано пояснення від учасників та очевидців самої пригоди, складений протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 167196 від 06.11.2024 року відносно винуватця ДТП водія ОСОБА_3 за статтею 124 КУпАП.

04.12.2024 року постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в справі про адміністративне правопорушення № 211/7070/24 (провадження 3/211/3504/24, суддя Юзефович І.О.), що набула законної сили 17.12.2024 року, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні вказаного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та застосоване стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень на користь держави.

Згідно з протоколом огляду ТЗ, складеним судовим експертом авто-товарознавцем ОСОБА_4 , який особисто оглядав пошкоджений транспортний засіб 14.11.2024 року, зробив відповідні заміри з застосуванням фотозйомки в присутності сторін, а також додатковим протоколом експертного огляду (дефектування) цього ТЗ від 15.11.2024 року, автомобіль «Toyota Highlander», державний номерний знак НОМЕР_2 , отримав численні механічні аварійні пошкодження у вигляді: розірвання решітки, переднього бампера в правій частині з відривом фрагмента до 30 % поверхні; розбитої правої протитуманної фари з ліхтарем, деформації поглинача переднього бампера, зламів, вм`ятин; розривів підсилювача, пластмаси кронштейна переднього бампера в правій частині, розбитої правої блок фари, правого нижнього ліхтаря та лампи розпалювання, розірвання решітки радіатора та протишумової переднього підкрилка (правого), накладки в правій частині в трьом місцях; складної деформації замку, петлі та каркаса капота в передній правій частині до 20 % поверхні; розірвання бачка омивача; пошкоджень лакофарбового покриття: передньої правої двері в передній частині, правої стійки вітрового вікна в нижній частині та переднього лівого крила в верхній частині; значних деформацій: панелі правої фари, антигравійної плівки капота, переднього бампера, крила, консольної накладки правого переднього лонжерона більше 50 % поверхні, а також трубки кондиціонера /компресора, внутрішнього металевого кронштейна правої блок фари та переднього кріплення правого крила; розірвання повітропроводу радіатору (правого), перекіс отвору капота кузову автомобіля тощо.

Згідно висновку судового експерта № 220/24 транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку від 28.11.2024 року, складеного судовим експертом Рейнюком О.В., вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля «Toyota Highlander 3.5i», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , складає 134 622,79 грн. з ПДВ на запасні частини та матеріали, 120157,33 грн. без ПДВ.

Відповідно до результатів проведеного експертного дослідження вартість матеріального збитку (У) визначається, як сума вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ (Сврз) та величини втрати товарної вартості автомобіля «Toyota Highlander» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , складає: У = Ср (вартість робіт) + См (вартість витратних матеріалів) + Сс (вартість замінених деталей) х (1 - 0,70) = (24830,00 грн. + 52832,31 грн. + 189868,27 х (1 0,70) грн. = 134622,79 грн. (в тому числі ПДВ); а ринкова вартість цього автомобіля виходячи з його комплектностi, укомплектованості, пошкоджень, відновлення та оновлення складових запчастин становить 767 488,80 грн.

Згідно інформації з бази даних МТСБУ, на момент вчинення ДТП, автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 (VIN-код НОМЕР_5 ), яким на відповідній правовій основі керував його титульний володілець ОСОБА_3 , був забезпеченим транспортним засобом, та був застрахований Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі ОСЦПВ) власників наземних транспортних засобів за №AT4829629 із ТДВ СК «Альфа-Гарант», строком на 1 рік.

Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну: життю і здоров`ю потерпілого становить 320 000 гривень, майну потерпілого становить 160 000 гривень, з урахуванням франшизи (тобто, частини збитків, що не відшкодовується страховиком), яка за полісом № НОМЕР_6 , складає 3 200 гривень, згідно загальновідомої інформації страховика з мережі Інтернету про стандартний страховий продукт ОСЦПВ.

06.11.2024 року позивач звернувся до страховика з заявою про подію, що має ознаки страхового випадку, а також направив заяву про виплату страхового відшкодування із зазначенням банківських реквізитів до сплати страхового відшкодування згідно Полісу ОСЦПВВНТЗ за № AT4829629 за фактом ДТП.

Страховиком було заведено страхову справу номер ЦВ/24/7989

За наданим страховиком висновком № 220/24 транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню фактичної суми матеріального збитку спричиненого пошкодженням автомобіля «Toyota Highlander 3.5i», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , від 28.11.2024 року, сума страхової виплати становить 134 622,79 гривень.

Ухвалюючи рішення в частині заявлених позовних вимог про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» повинно відповідати за завдання шкоди внаслідок ДТП, яке сталося за участю водія ОСОБА_3 та призвело до пошкодження автомобіля «Toyota Highlander 3.5i», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , власницею якого є ОСОБА_1 , оскільки цей випадок є страховим, що покладає на ТДВ «СК «Альфа-Гарант» обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, завдану пошкодженням транспорного засобу, у розмірі, що не перевищує лімітів відповідальності страховика, а виплачена останнім сума страхового відшкодування не відповідає розміру завданих матеріальних збитків. Розмір страхового відшкодування суд визначив у сумі 156 800 грн. Також суд виходив з того, що позивачка має право на отримання від відповідача інфляційних втрат у розмірі 1 254 гривні 40 копійок, штрафних санкцій у розмірі 5 868 гривень 19 копійок та 3% річних у розмірі 592 гривні 83 копійки, за період прострочення виконання зобов?язань, починаючи з 05.02.2025.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Конституційним Судом України у Рішенні від 01 грудня 2004року №18-рп/2004 року надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2024 року водія ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, предбаченого ст.124 КУпАП, а тому, за загальним правилом, завдані збитки мають відшкодовуватися винною особою ОСОБА_3 .

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон N 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закону N 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, за загальним правилом, потерпіла особа має право на відшкодування завданих їй збитків у повному розмірі, а вищенаведені норми матеріального права встановлюють спеціальний порядок відшкодування такої шкоди, а саме: в межах лімітів відповідальності страховика відшкодування завданої потерпілій особі шкоди здійснюється страховиком, а у випадку якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відшкодування здійснюється винною особою в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За таких обставин, потерпіла особа наділена правом на стягнення з винної особи завданих збитків в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, і це право може використовуватися такою особою як після отримання всієї суми страхового відшкодування від страховика, так і як самостійна вимога.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, на момент вчинення ДТП, автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 (VIN-код НОМЕР_5 ), яким на відповідній правовій основі керував його титульний володілець ОСОБА_3 , був забезпеченим транспортним засобом, та був застрахований Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № НОМЕР_6 із ТДВ СК «Альфа-Гарант», строком на 1 рік, у зв`язку з чим позивачка ОСОБА_1 має право на відшкодування завданих їй збитків: в межах лімітів відповідальності страховика за рахунок ТДВ «СК «Альфа-Гарант», а у випадку, якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика - за рахунок винної особи в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1192 ЦК України визначено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, відповідно до частини першої якої, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому, на його вимогу, відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд, за вибором потерпілого, може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження 14-176цс18) зроблено висновок, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтею 29 та пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу.

Встановлено, що транспортний засіб «Toyota Highlander 3.5i», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , фактично відремонтовано та розмір проведених ремонтних робіт склав 164 761, 85 грн., а тому із страховика ТДВ «СК «Альфа-Гарант» підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 156 800,00 грн., що не перевищує лімітів відповідальності страховика, й колегія суддів погоджується з виснвоками суду першої інстанції в цій частині.

За таких обставин, колегією суддів не приймаються доводи апеляційної скарги відповідача ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про те, що судом першої інстанції не враховано вимоги статті Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховик відшкодовує витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973св18) зазначено, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 757/26834/15-ц (провадження № 61-23871св18) зазначено, що оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, до спірних правовідносин слід застосовувати положення статті 625ЦК України щодо стягнення зі страхової компанії трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат.

За змістом аналізованої норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Зважаючи на особливу юридичну природу правовідносин сторін у вигляді відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором страхування, нарахування пені за несвоєчасне виконання договору страхування узгоджується з положеннями статті 992 ЦК України, відповідно до яких у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17) вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 200/4309/14-ц (провадження № 61-23763св18) зазначено, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання».

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Суд першої інстанції, приймаючи до уваги приписи статті 992 ЦК України, пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та проаналізувавши положення статті 266, частини другої статті 258 ЦК України, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в межах строку позовної давності.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 вказано, що вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Отже, встановивши прострочення виплати страхового відшкодування, починаючи з 05.02.2025, суд першої інстанції обґрунтовано встановив розмір стягнень у вигляді пені, 3 % річних та інфляційних втрат, передбачених статтею 625 ЦК України, оскільки такі розрахунки були проведені з дотриманням вимог законодавства.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції керувався ст. 1167 ЦК України та виходив з того, що ОСОБА_3 є винним у пошкодженні автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому останній повинен нести відповідальність за заподіяну моральну шкоду позивачам, розмір якої суд визначив по 1 000,00 грн. на користь кожного з позивачів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Тобто, ч.1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме: особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди і серед інших, наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Фактично підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки зaподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Разом з тим, згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілої спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 вказаної Постанови).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вказаний висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 638/8636/17-ц.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуючи наведені обставини та беручи до уваги, що внаслідок протиправної поведінки відповідача ОСОБА_3 порушено право позивачів на володіння, користування та розпорядження автомобілем, порушився їх звичний життєвий уклад, вони через пошкодження автомобіля вимушені були докладати додаткових зусиль для організації свого життя, внаслідок чого переносили душевні та моральні страждання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування позивачам завданої моральної шкоди у розмірі по 1 000,00 грн. кожному, який визначено судом з урахуванням принципів розумності і справедливості.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Колегія суддів зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд першої інстанції дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених апелянтами у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діє адвокат Вірко Віктор Вікторович, відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" - залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: