У Х В А Л А

24 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 2603/16774/12

провадження № 61-15410ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 10 липня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року в справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, та

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Указував, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва

від 03 червня 2013 року в справі № 2603/16774/12 (провадження № 2-1061/13) було задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором від 06 червня 2008 року

№ в сумі 536 392,14 грн, а також стягнення судових витрат у вигляді державного мита в розмірі 1 700,00 грн і витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120,00 грн.

14 травня 2014 року на підставі зазначеного рішення судом було видано виконавчий лист № 2-1061/13.

04 липня 2014 року державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві (далі - Деснянський ВДВС) відкрито виконавче провадження № 43851029 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

У межах виконання вказаного виконавчого провадження державним виконавцем вчинялися виконавчі дії, зокрема, винесено постанови про арешт майна, стягнення виконавчого збору та витрат, а також у 2016 році про звільнення з-під арешту майна боржника.

28 серпня 2015 року постановою Деснянського ВДВС виконавчий документ

№ 2-1061/13 повернуто стягувачу. З цього моменту жодних виконавчих проваджень щодо нього за цим виконавчим документом не перебувало на виконанні у Деснянському ВДВС.

18 листопада 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклав договір відступлення права вимоги № 114-0-0-00/7-2271, за яким передав право вимоги за вказаним кредитним договором Публічному акціонерному товариству «Комерційний Індустріальний Банк», що перейменоване в подальшому на акціонерне товариство «Комінбак» (далі - АТ «Комінбак»). Того ж дня це право вимоги було передано від АТ «Комінбак» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандард Фінанс Групп» (далі - ТОВ «Стандард Фінанс Групп»).

16 березня 2016 року ТОВ «Стандард Фінанс Групп» передало право вимоги ОСОБА_2 , який 01 вересня 2016 року відступив право вимоги за цим самим кредитним договором ОСОБА_3 .

Отже, з 01 вересня 2016 року кредитором за кредитним договором

№ від 06 червня 2008 року стала ОСОБА_3 .

Зважаючи на наявність між ОСОБА_3 (кредитором) та ним (боржником) зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, 29 серпня 2021 року між ними було укладено угоду про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічного, відповідно до умов якої у заявника припинились зобов`язання за кредитним договором перед кредитором ОСОБА_3 .

Станом на 29 серпня 2021 року його зобов`язання за вказаним кредитним договором від 06 червня 2008 року № припинилися у зв`язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, що відповідає положенням статті 601 Цивільного кодексу України.

Уважав, що виконавчий лист від 14 травня 2014 року № 2-1061/13, виданий Деснянським районним судом м. Києва, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки на момент розгляду цієї заяви його зобов`язання перед первісним стягувачем та його правонаступниками відсутнє, виконавчий лист було повернуто стягувачу ще у 2015 році, кредиторські вимоги припинені шляхом зарахування та відсутні будь-які невиконані фінансові зобов`язання заявника за кредитним договором.

10 липня 2025 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

28 жовтня 2025 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 10 липня 2025 року залишено без змін.

05 грудня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 10 липня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його заяви.

Необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційнийперегляд справи та у визначених законом

випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Частиною першою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України

(далі - ЦПК України), яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень, встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:

1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті;

2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку;

3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Пунктом 25 статті 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню.

За змістом пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України та

пункту 25 частини 1 статті 353 ЦПК України судові рішення першої та апеляційної інстанції щодо відмови у виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню, не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15 лютого 2000 року зазначено, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. ЄСПЛ зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статтею 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року в справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).

Системне тлумачення статей 353, 389 ЦПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 27 жовтня 2020 року в справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала на те, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

В ухвалах від 07 січня 2025 року в справі № 757/7235/14-ц (провадження

№ 61-17599ск24), від 04 листопада 2025 року в справі № 212/2993/24 (провадження № 61-13495ск25), від 14 листопада 2025 року в справі

№ 135/414/25 (провадження № 61-13840ск25) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду також виснував про відсутність правових підстав для відкриття провадження в справі з огляду на те, що судові рішення щодо відмови у виправленні помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню (пункт 25 частини першої статті 353 ЦПК України), не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Заявник подав касаційну скаргу на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження в справі необхідно відмовити.

Згідно з положенням частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною першою статті 389,

пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду

м. Києва від 10 липня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду

від 28 жовтня 2025 року в справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська