справа № 2605/7014/12 головуючий у суді І інстанції Диба О.В.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року, постановлене під головуванням судді Диби В.О., у м. Києві, повний текст ухвали складено 29 вересня 2025 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Оболонського відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко Катерини Юріївни, стягувач: Житлово-будівельний кооператив «Суднобудівник-6», -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, у якій, просила:

визнати неправомірними дії головного державного виконавця Ярмоленко К.Ю. у виконавчому провадженні НОМЕР_2 щодо примусового стягнення коштів з рахунку боржника;

зобов`язати державного виконавця скасувати вказані дії та повернути стягнуті кошти у розмірі 8 572,90 грн.

Скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 стало відомо після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_1, що з її рахунку державним виконавцем було стягнуто 8 572,90 грн. Вона заперечує правомірність відкриття виконавчого провадження, а також вказує, що державним виконавцем не було надіслано боржнику копії постанови про примусове стягнення, більше того, така постанова відсутня в матеріалах виконавчого провадження. Крім того, для примусового стягнення коштів з рахунку боржника державним виконавцем було направлено до банку платіжну інструкцію, водночас будь-якого запиту про розкриття банківської таємниці та відповіді на нього матеріали виконавчого провадження не містять. Вважає дії державного виконавця без процесуального оформлення такого рішення у вигляді постанови, без її доведення до відома боржника та надання можливості її оскарження є протиправними.

УхвалоюОболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду через не повне з`ясування судом обставин справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, невідповідність висновків суду обставинам справи та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , вказує, що суд першої інстанції в ухвалі перекрутив зміст її скарги, в якій вона наголошувала на обставині того, що Виконавець вчинила стягнення, зазначивши в платіжній інструкції конкретний номер її рахунку, і така інформація є її банківською таємницею, що охороняється законодавством, до якої має надаватися доступ тільки у передбачений законом спосіб. Під час її ознайомлення з матеріалами ВП в них не було документів, які б підтверджували отримання Виконавцем інформації про її рахунок від Банку чи іншої особи у будь-який спосіб, в т.ч. правомірний. Зазначає, що Виконавець отримала інформацію про її банківську таємницю у незаконний спосіб, чим порушила ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження», в т.ч. щодо верховенства права, законності, що робить це примусове стягнення неправомірним. Суд першої інстанції вирішивши розглядати справу за наявними документами, проігнорувавши її прохання про витребування матеріалів виконавчого провадження, умисно створив умови для відсутності необхідного обсягу документальних доказів, які б підтверджували неправомірні дії Виконавця під час здійснення нею примусового стягнення її коштів, чим не виконав свого обов`язку щодо забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження було дотримано усіх вимог чинного законодавства та вчинено усіх заходів з метою виконання рішення суду, а тому оскаржувані боржником дії державного виконавця є правомірними, у зв`язку з чим вимоги скарги задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частинами 2, 3 ст. 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 серпня 2012 року у цивільній справі №2-3075/12 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Житлово-будівельного кооперативу «Суднобудівник-6» суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 7 831,53 грн., судовий збір - 94,10 грн. Рішення набрало законної сили 12 грудня 2012 року.

На виконання вищезазначеного рішення суду, видано виконавчий лист № 2-3075/12.

Постановою головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко К.Ю. від 04 жовтня 2024 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-3075/12, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь «Житлово-будівельний кооператив «Суднобудівник-6» заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 7 831,53 грн та судового збору 94,10 грн.

Постановою головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко К.Ю. від 04 жовтня 2024 року для боржника визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 196,00 грн.

Постановою головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко К.Ю. від 04 жовтня 2024 року з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 761,53 грн.

Постановою головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко К.Ю. від 04 жовтня 2024 року накладено арешт на грошові кошти боржника, які містяться на рахунках/електронних гаманцях та належать боржнику.

З метою з`ясування наявності відкритих рахунків та виконання рішення головним державним виконавцем Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко К.Ю. направлялись запити на отримання інформації, що містить банківську таємницю від 07 лютого 2025 року та від 22 березня 2025 року.

Розпорядженнями від 23 жовтня 2024 року, 24 березня 2025 року, 09 червня 2025 року затверджено перерахувати грошові кошти з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 2-3075/12, що було виконано згідно платіжних інструкцій № 40580 від 22 листопада 2024 року, № 53817 від 22 березня 2025 року та № 70309 від 06 червня 2025 року.

У зв`язку зі стягненням з боржника боргу з урахуванням виконавчого збору та витрат у повному обсязі постановою головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко К.Ю. від 09 червня 2025 року виконавче провадження закінчено.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що державним виконавцем, у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1, з примусового виконання виконавчого листа № 2-3075/12про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послугу, було дотримано вимоги чинного законодавства та вчинено усіх заходів з метою виконання рішення суду.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, про те, що суд першої інстанції в ухвалі перекрутив зміст її скарги, в якій вона наголошувала на обставині того, що Виконавець вчинила стягнення, зазначивши в платіжній інструкції конкретний номер її рахунку, і така інформація є її банківською таємницею, що охороняється законодавством, та, до якої має надаватися доступ тільки у передбачений законом спосіб, як не обґрунтовані.

Як було зазначено вище, у відповідності до приписів ст. 447-1 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Розглядаючи скаргу по суті, суд зобов`язаний надати оцінку оскаржуваним діям та рішення державного виконавця на момент їх вчинення чи прийняття. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 відповідно до якого «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

Доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази не дають підстав до висновку, що діями державного виконавця при виконанні судового рішення були порушені права, свободи чи інтереси скаржника.

Відповідно до вимог ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець фактично стягнув з боржника ОСОБА_1 кошти в сумі, зазначеній в судовому рішенні, яке набрало законної сили, а також витрати виконавчого провадження та виконавчий збір.

За наведених обставин, посилання скаржника на допущені виконавцем порушення вимог закону, є не обґрунтованими, оскільки зазначені ОСОБА_1 порушення ніяким чином не порушують прав скаржника, про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції.

Звертаючись до суду з даною скаргою, ОСОБА_1 не звернула уваги, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому виконанню, навіть у випадку, якщо боржник з ним не згоден.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який обґрунтовано їх спростував, та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Враховуючи зазначене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовуються, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2025 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.