Провадження № 22-ц/801/2695/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 рокуСправа № 127/28992/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Панасюка О. С., Сопруна В. В.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивачка, ОСОБА_1 ,

відповідач(особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою його представником адвокатом Ковальовим Вадимом Олеговичем, на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2025 року, постановлену у складі судді Воробйова В. В. у м. Вінниці, дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення, -

встановив:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Чернілевську Р. В. звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

12 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Чернілевську Р. В., подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житлову квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 42, 7 кв. м., власником якої є ОСОБА_2 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2025 року заяву задоволено: забезпечено позов шляхом накладення арешту на майно, а саме на житлову квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 42,7 кв.м, власником якої є ОСОБА_2 , на суму позовних вимог у розмірі 100 000,00 грн (сто тисяч гривень 00 коп.).

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції взяв до уваги, що 31 жовтня 2025 року на інтернет-ресурсі «Dim-Ria» було опубліковано оголошення про продаж квартири через посередника, тому існує очевидна загроза відчуження відповідачем найближчим часом єдиного наявного у нього нерухомого майна, за рахунок якого може бути задоволено вимоги позивачки про стягнення шкоди у випадку ухвалення судового рішення про задоволення позовних вимог, що у свою чергу значно утруднить або навіть унеможливить виконання рішення суду.

Не погодившись із такою ухвалою, 21 листопада 2025 року ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Ковальова В. О., подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції послався лише на доводи позивачки про те, що 31 жовтня 2025 року на інтернет-ресурсі «Dim-Ria» було опубліковано оголошення про продаж квартири через посередника, тому існує очевидна загроза відчуження відповідачем наявного у нього нерухомого майна. При цьому, суд порушив вимогу закону щодо законності та обґрунтованості судового рішення, оскільки ухвала не містить належного мотивування та фактичних даних, які б підтверджували реальні підстави для застосування заходів забезпечення позову. Суд відповідно до ст. 151, 152 ЦПК України не встановив та не навів жодного обґрунтування, що існує реальна загроза утруднення або невиконання рішення суду. Наявність оголошення на сайті не є доказом відчуження, а лише припущенням про можливість такого відчуження в майбутньому. Водночас відповідно до принципів забезпечення позову, суд не може ґрунтувати рішення на припущеннях. Більше того, суд не навів жодних власних висновків, не здійснив аналізу доказів у сукупності та не обґрунтував, чому саме накладення арешту на квартиру є необхідним і пропорційним заходом у даній ситуації.

Суд першої інстанції формально зазначив, що арешт накладається «в межах суми позовних вимог», проте за своєю правовою природою та фактичними наслідками арешт накладений на всю квартиру, що створює для власника істотні негативні наслідки та порушує принцип співмірності заходів забезпечення позову, передбачений ст. 150-152 ЦПК України.

03 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Чернілевську Р. В., подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Основними доводами відзиву є те, що умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може бути ним відчужене на користь третіх осіб, зникнути, зменшитись за кількістю, погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Позивачка просить врахувати суд апеляційної інстанції той факт, що відповідач за наявною інформацією покинув територію України, з метою підтвердження вказаного факту вона заявила відповідне клопотання про витребування доказів, яке ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2025 року задоволено. Зважаючи на те, що відповідач відсутній на території України, у випадку відчуження ним єдиного наявного у його власності нерухомого майна на території України, а саме квартири АДРЕСА_1 , стягнути з нього на користь позивачки компенсацію моральної шкоди у випадку задоволення позовних вимог буде неможливо навіть в примусовому порядку.

04 грудня 2025 року представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Ковальов В. О. подав клопотання, в якому просить проводити розгляд справи у його та його довірителя ОСОБА_2 відсутність, оскільки в цей же день та час приймає участь як захисник обвинуваченого у кримінальному провадженні по справі № 129/1859/24 у Ладижинському міському суді Вінницької області. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримує та просить її задовольнити.

24 грудня 2025 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Чернілевську Р. В. через систему «Електронний суд» подала заяву, в якій просила, розгляд справи проводити у її відсутність та відсутність її представника адвоката.

25 грудня 2025 року ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Ковальова В. О. через систему «Електронний суд», подав клопотання, в якому просив розгляд справи здійснювати у його відсутність та відсутність його представника адвоката, вимоги викладені в апеляційній скарзі підтримали та просили її задовольнити.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в пій і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала відповідає вказаним вимогам закону.

По справі встановлено наступне:

- 15 вересня 2025 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Чернілевську Р. В. звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди. Предметом позову є те, що позивачка починаючи з 2012 року періодично проживала у квартирі АДРЕСА_1 з власницею квартири ОСОБА_2 , а надалі власниця виїхала за кордон і позивачка стала винаймати квартиру за Договором оренди від 03 липня 2022 року. До березня 2023 року позивачка у квартирі не проживала, а з березня почала проживати. 17 грудня 2024 року син власниці ОСОБА_2 прибув до м. Вінниці до квартири і через двері вимагав їх відкрити, грюкав ногами по вхідних дверях, грубо висловлювався в бік позивачки, вимагав впустити його до квартири та терміново звільнити квартиру, віддати йому ключі, бо в нього є заповіт, а тому він її власник. 20 грудня 2024 року позивачка разом із сином поверталась додому з лікарні, проте не змогла потрапити до квартири, оскільки замок на вхідних дверях її ключем не відмикався. Того ж дня вона із родиною приїхала до квартири, щоб забрати свої речі: побутову техніку, документи, цінності, грошові кошти, однак відповідач не впускав її до квартири, відтак заволодів її особистими речами, технікою та коштами. У зв`язку з цим позивачка просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100 000 грн (а.с. 1 7);

- 12 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Чернілевську Р. В. подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житлову квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 42, 7 кв. м., власником якої є ОСОБА_2 (а. с. 68 70);

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 , підстава для державної реєстрації права власності Свідоцтво про право на спадщину серія та номер 2787Ю, видане 23.10.2025 року (а. с. 72);

- ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2025 року заяву представника позивачки задоволено: забезпечено позов шляхом накладення арешту на майно, а саме на житлову квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 42,7 кв. м, власником якої є ОСОБА_2 , на суму позовних вимог у розмірі 100 000,00 грн (а. с. 89).

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (частина друга статті 149 ЦПК України).

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вичиняти певні дії тощо.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що: «Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову». Схожа позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, слід враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Предметом позову у даній справі є стягнення моральної шкоди, спричиненої, як стверджує позивачка, тим, що відповідач змінив замки в квартирі, яку вона винаймала, там залишились її речі.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, ОСОБА_1 стверджувала, що у власності відповідача ОСОБА_2 є тільки квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 42,7 кв.м, а тому в разі її відчуження неможливо буде виконати рішення про стягнення 100 000 грн моральної шкоди, надала розміщене 31 жовтня 2025 року на інтернет-ресурсі «Dim-Ria» оголошення про продаж квартири, що належить відповідачу ОСОБА_2 .

Зміст оскаржуваного судового рішення свідчить, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що належить на праві власності відповідачу, виходив із змісту позовної заяви і пояснень представника позивачки, при цьому не навів достатньо обґрунтованих мотивів, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у цивільній справі, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль.

Суд не дослідив обставин, які повинні бути враховані на етапі дослідження заяви про вжиття заходів забезпечення позову, а саме: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; не врахував співмірності вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Суд не здійснив оцінки наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, яким в справі що розглядається є вимога про стягнення моральної шкоди, яка має немайновий характер за своєю правовою природою та розмір якої підлягає визначенню судом під час розгляду справи по суті, за умови, якщо буде доведено порушення прав позивачки. За таких обставин застосування найбільш обтяжливого заходу забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого майна без належного обґрунтування є передчасним та необґрунтованим.

Накладення арешту на квартиру, навіть із застереженням «у межах суми позовних вимог», фактично призводить до повного обмеження права власника розпоряджатися майном, що не відповідає принципу співмірності заходів забезпечення позову з заявленими вимогами.

З огляду на вищевикладене, помилковими є висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав, передбачених статтями 151, 152, 153 ЦПК України для задоволення заяви про забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на квартиру відповідача.

Враховуючи те, що суд неправильно застосував у даній справі наведені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про забезпечення позову, - це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали, постановленої у цій справі і прийняття нової постанови про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником адвокатом Ковальовим Вадимом Олеговичем, задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої її представником адвокатом Чернілевською Русланою Віталіївною, про забезпечення позову.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 25.12.2025

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. С. Панасюк

В. В. Сопрун