КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 357/8958/25 Головуючий у суді першої інстанції - Орєхов О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Орєхова О.І., у місті Біла Церква, у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1» про стягнення надбавки за вислугу років,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» про стягнення надбавки за вислугу років відповідно до якого та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимогпросила стягнути з відповідача на її користь суму невиплаченої надбавку за вислугу років за період з лютого 2023 року по листопад 2023 року та за січень 2024 року по грудень 2024 року в сумі 62 963,89 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 працює на посаді медичної сестри у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії у КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1».

На підприємстві існує діючий Колективний договір від 17 травня 2022 року, укладеного між керівництвом КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» та діючими на підприємстві профспілками, зареєстрований в Білоцерківській міській раді за номером 18 від 26 травня 2022 року.

Додатком 4 до Колективного договору є положення про оплату праці в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1».

Згідно з пунктом 2.16 додатку 4 встановлено надбавки: за вислугу років медичним і фармацевтичним працівникам у розмірі: 10% посадового окладу - при стажі роботи понад 3 роки; 20% посадового окладу - при стажі роботи понад 10 років; 30% посадового окладу - при стажі роботи понад 20 років, що що відповідає постанові Кабінету Міністрів України від 29.12.2009 № 1418.

15 квітня 2025 року нею надано заяву до керівництва КНП БМР «Білоцерківська міська і лікарня №1» з проханням надати розрахунок нарахованої та фактично виплаченої їй заробітної плати з 17 травня 2022 року по дату подання даного листа з деталізацією щодо нарахованих та виплачених надбавок.

У відповідь не було отримано жодного листа з розрахунками нарахованої та фактично виплаченої їй заробітної плати.

Зазначає, що вона є членом Незалежної профспілки працівників Білоцерківської міської лікарні № 1, на засіданні профспілки, було прийнято рішення про надіслання заяви від кожного члена профспілки до Державної служби України з питань праці з проханням забезпечити проведення позапланового заходу перевірки КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1», стосовно дотримання законодавства про працю та за результатами перевірки ухвалити припис про усунення допущених роботодавцем порушень законодавства України про працю.

У відповідь одному із членів Профспілки було надіслано листа отримано, яким повідомлено, що за результатами заходу державного нагляду (контролю) у КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» складено № Ц/КВ/6596/360, припис про усунення виявлених порушень законодавства акт від 14 квітня 2025 року про працю від 14 квітня 2025 року № ЦКВ/6596/360/11, відповідно до генерального директора КПП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» ОСОБА_2, яким зобов`язано дотримуватись строків виплати заробітної плати та складено протокол про адміністративне правопорушення від 14 квітня 2025 року № Ц/КВ/6596/360/П/ТТ за частиною першою статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно генерального директора КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» ОСОБА_2 та направлено до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для прийняття рішення по суті. Зауважує, що з вказаного часу, нею й було отримано інформацію про порушення її прав та законних інтересів щодо не виплати доплати за вислугу років.

Звертає увагу на суперечливу поведінку самого відповідача, оскільки зупинивши виплату надбавки за вислугу років створив обґрунтоване сподівання у працівника на отримання заробітної плати в майбутньому. Відповідач не виплатив заборгованість по заробітній платі навіть після накладення припису на головного лікаря.

У зв`язку з чим вимушена звернутись до суду для відновлення порушених прав.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» про стягнення надбавки за вислугу років залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, не в повному обсязі досліджено матеріали справи.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції безпідставно застосував положення ч. 1 статті 233 КЗпП України та відмовив у задоволенні позову з підстав пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до цієї норми, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Фактичне з`ясування обставин порушення трудових прав їй стало відомо після отримання інформації від члена профспілки під час засідання Ради Профспілки Незалежної профспілки працівників Білоцерківської міської лікарні № 1, а також з листа від Державної служби України з питань праці про порушення керівником відповідача ОСОБА_2 вимог трудового законодавства в частині не виплати заробітної плати, а саме надбавки за вислугу років.

Звертає увагу, що невиплата належних працівникові сум не є одноразовим порушенням, а має характер триваючого. Оскільки роботодавець не провів з позивачем остаточного розрахунку, правопорушення триває дотепер, отже строк звернення до суду не може вважатися пропущеним.

Вважає, що суд першої інстанції фактично ототожнивши поняття «момент порушення права» та «момент дізнання про порушення», неправильно визначив початок перебігу строку.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просила скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2025 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання розподілу судових витрат.

11 листопада 2025 року на адресу апеляційного суду від представника КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» - Овчаренко Д.К. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги вказує, шо апелянтом безпідставно поставлено під сумнів дії керівника КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» який приймаючи наказ №93 від 21.02.2023 року «Про призупинення нарахування і виплати доплат до заробітної плати працівників КНП БМР «БМЛ №1» та наказ №62 від 15.01.2024 року «Про призупинення нарахування і виплати доплат до заробітної плати працівників КНП БМР «БМЛ №1», на підставі яких було припинено нарахування і виплати доплат до заробітної плати з лютого 2023 року по грудень 2024 рік, діяв відповідно до своїх службових обов`язків та статутних повноважень.

Зазначені накази є діючим, учасниками трудового колективу та профспілковими організаціями які діють на підприємстві не оскаржувались та не були предметом дослідження судами адміністративною або цивільною юрисдикцій.

Звертає увагу на те, що позивачка відповідно до публічної інформації, яка міститься в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є керівником Незалежної профспілки працівників Білоцерківської міської лікарні №1 та як керівник, з огляду на свої посадові обов`язки, не могла не знати про наказ №93 від 21.02.2023 року «Про призупинення нарахування і виплати доплат до заробітної плати працівників КНП БМР «БМЛ №1» та наказ №62 від 15.01.2024 року «Про призупинення нарахування і виплати доплат до заробітної плати працівників КНП БМР «БМЛ №1», на підставі яких було припинено нарахування і виплати доплат до заробітної плати з лютого 2023 року по грудень 2024 рік.

Крім того, що позивачкою під час розгляду справи в суді першої інстанції було визнано, а в рішенні Білоцерківського міськрайонного суду на підставі відповідей позивача відображена інформація про те, що позивач була обізнана про накази, якими було призупинене нарахування і виплати доплат до заробітної плати працівників (доплати за вислугу років) та відповідно обізнана про те, що за вищевказаний період (кожного місця), їй не нараховувалася доплата за вислугу років.

Жодних спростувань відповідним твердженням апеляційна скарга не містить, а тому рішення суду в частині застосуванні строків позовної давності є обґрунтованим та таким що не містить жодних порушень норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно наявної в матеріалах справи трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 16 вересня 2003 року розпочала трудову діяльність та зарахована на посаду сестри медичної палатної хірургічного відділення, в подальшому звільнялася, переводилася і на даний час працює на посаді сестри медичної анестезіологічного відділення інтенсивної терапії (Наказ № 177 від 20.07.2000) Білоцерківської міської лікарні № 1, яка перейменована (змінено назву) в Комунальне некомерційне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1» ( а. с. 17-19 ).

На даному підприємстві існує діючий Колективний договір від 17 травня 2022 року, укладеного між керівництвом КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» та трудовим колективом КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1», зареєстрований в Білоцерківській міській раді за № 18 від 26 травня 2022 року ( а. с. 25-43 ).

Додатком 4 до Колективного договору є положення про оплату праці в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1».

Згідно з пунктом 2.16. додатку 4 встановлено надбавки: за вислугу років медичним і фармацевтичним працівникам у розмірі: 10% посадового окладу при стажі понад 3 роки; 20% посадового окладу при стажі роботи понад 10 років; 30% посадового окладу при стажі роботи понад 20 років, що відповідає постанові Кабінету Міністрів України від 29.12.2009 № 1418 ( а. с. 48-55 ).

Наказами КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» № 93 від 21 лютого 2023 року про призупинення нарахування і виплати доплат до заробітної плати працівників КНП БМР «БМЛ № 1» з 01 лютого 2023 року та № 62 від 15 січня 2024 року про призупинення нарахування і виплати доплат до заробітної плати працівників КНП БМР «БМЛ № 1» з 01 січня 2024 року ( а. с. 123, 124 ).

У вищевказаних наказах вказано, зупинити виплату матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу; доплату за вислугу років медичним працівникам; доплату працівникам (у т. ч. молодшим медичним сестрам ), які використовують в роботі дезінфікуючи засоби.

Підставою призупинення таких виплат вказано, як запобігання виникненню ризиків розбалансування фонду оплати праці, створення умов для своєчасної виплати заробітної плати.

Відповідно до наявних у матеріалах справи розрахунків по заробітній платі ОСОБА_1 , за період з лютого місяця 2023 року по листопад місяць 2023 року та за січень місяць 2024 року по грудень місяць 2024 року нараховано заробітну плату, в тому числі надбавку за вислугу років у розмірі, в деяких місяцях 20%, а в деяких місяцях 30% від посадового окладу у 2023 році та 30% від посадового окладу у 2024 році, однак вказану надбавку знято ( не виплачено ) ( а. с. 105-108, 128-131 ).

Наведене не спростовано відповідачем, а навпаки підтверджено в судовому засіданні під час розгляду справи.

Отже, за спірний період позивачу дійсно не було виплачено надбавку за вислугу років у розмірі 30% від посадового окладу і така сума складає 61 713,57 грн, а не у сумі 62 963,89 грн, як вказує позивач.

Згідно наявного в матеріалах справи листа Держпраці, спрямованого позивачу за результатами розгляду звернення, 14 квітня 2025 року складено акт про порушення № Ц/КВ/6596/360, припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 14.04.2025 № Ц/КВ/6596/360/П, відповідно до якого генерального директора КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» ОСОБА_2 зобов`язано дотримуватись строків виплати заробітної плати та відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першої статті 41 КУпАП.

Відповідно до наказів від 21.02.2023 року № 93 та від 15.01.2024 № 62 про призупинення нарахування і виплати доплат до заробітної плати працівників КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1», виданих головним лікарем лікарні, призупинено відповідно з 01.02.2023 року та з 01.01.2024 року наступні виплати: - виплату матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу; - доплату за вислугу років медичним працівникам; - доплату працівникам (у т. ч. молодшим медичним сестрам ), які використовують в роботі дезінфікуючи засоби.

Підставою призупинення таких виплат вказано фінансові труднощі підприємства.

З метою перевірки додержання вимог законодавства при виплаті заробітної плати працівникам КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1, у лікарні Державною службою з питань праці було здійснено позаплановий захід державного нагляду (контролю), за результатами якого виявлено порушення законодавства про оплату праці в частині призупинення виплат на підставі вищенаведених наказів. Генерального директора лікарні ОСОБА_2 зобов`язано дотримуватись строків виплати заробітної плати та відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першої статті 41 КУпАП.

За результатами засідання незалежної профспілки працівників БМЛ № 1 від 11 травня 2025 року визнано факт порушення трудового законодавства з боку генерального директора КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1 ОСОБА_2 , встановлені Державною службою України з питань праці. Рекомендовано членам профспілки звертатися до суду для захисту своїх трудових прав та законних інтересів, у зв`язку з виявленими порушеннями.

Приймаючи рішення та встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 мала вислугу років понад 20 років, а отже мала право на виплату надбавки за вислугу років щомісячно у розмірі 30% від посадового окладу, однак відповідач у період з лютого по листопад 2023 року, а також з січня по грудень 2024 року включно таку надбавку не виплачував, що вбачається з наявних у справі розрахункових листків. Загальний розмір невиплаченої набавки за вислугу років за спірний період становить 61 713,57 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звернувшись до суду в червні 2025 року з позовом про стягнення надбавки за вислугу років за період роботи з лютого по листопад 2023 року та з січня по грудень 2024 року, позивач у відповідності до ч. 1 ст. 233 КЗпП України пропустила (тримісячний) строк звернення до суду з позовом для вирішення трудового спору.

Апеляційний суд не може повністю погодитись із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції дійшов висновку щодо порушення позивачем трьох місячного строку звернення з даним позовом до суду, передбаченого ст. 233 КЗпП України ( в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), тому саме з цих підстав відмовив у задоволенні позову про стягнення суми невиплаченої надбавки за вислугу років за період з лютого 2023 року по листопад 2023 року та за січень 2024 року по грудень 2024 року в сумі 62 963,89 грн.

Строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється за правилами, визначеними нормами ст. 233 КЗпП України.

Частина друга статті 233 КЗпП України в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-1Х не обмежувала строку звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-1Х, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, яким до статті 233 КЗпП України внесено зміни, що фактично відновлювали дію строку позовної давності щодо звернення до суду за вирішенням трудових спорів про стягнення належної робітнику заробітної плати, що існував до 2001 року.

Згідно з частиною першою статті 233 Кодексу строк звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати обмежений трьома місяцями з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Проте, варто зауважити, що Велика Палата Конституційного Суду України 11 грудня 2025 року розглянула справу за конституційним поданням Верховного Суду про конституційність частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України та Ухвалила рішення №1-р/2025.

Дослідивши питання, порушені в конституційному поданні, Суд виснував, що оспорюваний припис Кодексу в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат є таким, що не відповідає Конституції України.

У Рішенні наголошується, що установлення тримісячного строку звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат суперечить Конституції України, оскільки призводить до фактичного звуження змісту та обсягу конституційних прав, гарантованих статтями 43 і 45 Конституції України, порушує гарантії своєчасного одержання винагороди за працю та позбавляє працівника реальної можливості ефективно реалізувати право на судовий захист, що суперечить частині першій статті 8, частині сьомій статті 43, частині першій статті 55 Конституції України.

Конституційний суд ухвалив, визнати такою, що не відповідає Конституцій України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.

Частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, визнана неконституційною, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним судом України цього Рішення. Рішення Конституційного суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Враховуючи, що на час розгляду даної справи апеляційним судом, рішенням Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року № 1-р/2025 у справі № 1-7/2024 (337/24) визнана такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, яка утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тому враховуючи, що рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , а саме стягнення з комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1» на користь ОСОБА_1 суму невиплаченої надбавку за вислугу років за період з лютого 2023 року по листопад 2023 року та за січень 2024 року по грудень 2024 року в сумі 61713,57 грн (дана сума визнана судом першої інстанції як доведена), оскільки звернення до суду з позовом про стягнення належної працівнику надбавки за вислугу років не обмежується будь-яким строком.

З огляду на зазначене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивача суму невиплаченої надбавку за вислугу років за період з лютого 2023 року по листопад 2023 року та за січень 2024 року по грудень 2024 року в сумі 62 963,89 грн з подальшим вирахуванням з вказаної суми податків та обов`язкових платежів.

Відповідно до підпункту «б» "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції - у випадку скасування бо зміни судового рішення, про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 т. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру, судовий збір становить 1 відсоток від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (що у 2025 році становило 15140 грн).

Позивачі у справах про стягнення заробітної плати звільнені від сплати судового збору (абзац 1, 21 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеної частини позовних вимог.

Враховуючи розмір задоволених позовних вимог позивача, який становить 61713,57 грн, у дохід держави необхідно стягнути судовий збір з комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1»за ставками, які діяли у 2025 році у розмірі 1 відсотку від загальної суми задоволених позовних вимог майнового характеру, але не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3 028 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2025 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1» (, 09107, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, 49) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 )суму невиплаченої надбавку за вислугу років за період з лютого 2023 року по листопад 2023 року та за січень 2024 року по грудень 2024 року в сумі 61713,57 грн.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1» (, 09107, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, 49) в дохід держави судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Текст постанови складено 24 грудня 2025 року.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв