КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року місто Київ.

Справа № 756/10939/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/17551/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого судді: Желепи О.В.,

суддів: Поліщук Н.В, Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Косяк Наталія Вікторівна, на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року (ухвалено у складі судді Шролик І.С., інформація щодо дати складення повного тексту рішення відсутня)

у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ

У липні 2025 року позивач КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 є споживачем послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

Як зазначав позивач, відповідачу надавалися послуги з централізованого опалення, теплової енергії, та постачання гарячої води, проте відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 31 травня 2025 року становить 152657,01 грн.

Надання послуг здійснювалося на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, якІ опублікований у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511).

Відповідач від послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у встановленому законодавством порядку не відмовлявся (не відключався).

Просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, що виникла станом на 31 травня 2025 року за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , у загальному розмірі 152657,01 грн, з яких заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з центрального опалення у розмірі 21916,05 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 3616,15 грн та три відсотки річних у розмірі 875,44 грн; заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 2903,77 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 479,12 грн та три відсотки річних у розмірі 115,99 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 36134,42 грн, інфляційна складова боргу - 5962,18 грн, три відсотки річних - 1443,40 грн, заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 9455,80 грн, інфляційна складова боргу - 1560,21 грн, три відсотки річних - 377,71 грн, заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року по 31 травня 2025 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 47259,39 грн, інфляційна складова боргу - 6278,39 грн, три відсотки річних - 1491,37 грн, пеня - 1814,50 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року по 31 травня 2025 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 7326,50 грн, інфляційна складова боргу - 1027,98 грн, три відсотки річних - 242,86 грн, пеня - 295,48 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1295,87 грн, заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 736,45 грн, заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 48,00 грн та просить стягнути судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» заборгованість за надані послуги, яка виникла станом на 31 травня 2025 року у розмірі 152 657,01 грн та витрати зі сплати судового збору 3028,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Косяк Н.В., 06 жовтня 2025 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вирішити питання про судові витрати.

Стягнути з позивача понесені витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 40 000 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було прийнято рішення за наявними в матеріалах справи документами позивача, всупереч вимогам ст. 177 ЦПК України, щодо направлення примірника позовної заяви відповідачу чим порушені права та інтереси останнього щодо можливості свого захисту та висловлення своєї позиції на доводи та розрахунки позивача.

Вказує, що відповідач не є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , не є споживачем комунальних послуг та не укладав жодних договорів, а тому вважає, що він не є належним відповідачем у справі.

Звертає увагу, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат на комунальні послуги, у випадку прострочення сплати коштів, поновлено на підставі постанови КМУ від 29 грудня 2023 року №1405, яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, тобто такі нарахування проводяться з 31 грудян 2023 року, при цьому позивачем заявлено до стягнння також періоди з 2018 року по 2023 рік, за який стягнення не може бути нараховано.

Стверджує, що судом першої інстанції не досліджувалось питання щодо спливу строку позовної давності по вимогам до відповідача до 01 травня 2018 року, оскільки позивач подаючи позовну заяву у 2025 році, по боргу, який виник до 01 травня 2018 року є таким, що пропустив строк позовної давності.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано учасникам справи 5-денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу з моменту отримання даної ухвали.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання до Київського апеляційного суду, яке призначене на 09 грудня 2025 року з'явився представниця ОСОБА_1 - адвокат Косяк Н.В., яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, з підстав викладених у ній.

Позиач у судове засідання не з`явився про розгляд справи повідомлений судом належним чином.

Позивач КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» про розгляд справи повідомлявся судом шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету, про що в матеріалах справи наявний відповідний звіт про доставку (а. с. 77).

Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведено та з огляду на приписи ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляд.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника відповідача, доповідь головуючого судді Желепи О. В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції частково не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачу, який отримував вказані послуги і користувався ними за адресою: АДРЕСА_1 . У відповідача ОСОБА_1 , як споживача, виник обов`язок щодо оплати цих послуги, на підтвердження чого позивач надав суду розрахунок заборгованості за надані послуги, з якого вбачається, що станом на 31 травня 2025 року наявна заборгованість яка становить 152657,01 грн., яка складається з заборгованості за спожиті послуги, інфляційних збитків, 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання та пені.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів частково не погоджується, виходячи із наступних обставин.

Відповідно до частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV, частини 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статей 19, 25 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. У зв`язку з чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Мешканцям будинку, в якому розташована квартира відповідача, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго».

Надання послуг здійснювалося на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який опублікований у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511).

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Водночас такому праву прямо відповідає визначений в п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.3 статті 9 Закону «Про житлово-комунальні послуги дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем.

Квартира в якій проживає ОСОБА_1 від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку від постачання гарячої води та опалення не відключалась, а тому відповідач є споживачем послуг, які надає позивач і неса солідарну відповідальність за не оплату вартості таких послуг.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, теплової енергії, в результаті чого утворилась заборгованість.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду, щодо стягнення з відповідача заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 21 916,05 грн, інфляційною складовою боргу у розмірі 3616,15 грн та 3% річних у розмірі 875,44 грн, виходячи з наступного.

Відповідач у апеляційній скарзі просить застосувати позовну давність та вказує, що він не був належно повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції, а тому не міг реалізувати право подати заяву про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення.

Так, 28 липня 2025 року Оболонський районний суд м. Києва постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та проведення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін( а.с. 29).

Як вбачається з матеріалів справи, копія зазначеної ухвали разом з копією позовної заяви з додатками були направлені відповідачу ОСОБА_1 на поштову адресу (а.с. 30) за місцем реєстрації останнього. Конверт з вказаними документами був повернутий до суду, у зв`язку з «закінченням терміну зберігання». Повторно копії ухвали та позову відповідачу не направлялись.

За правилом частини першої статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Статтею 190 ЦПК України передбачено надіслання копії ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви та доданих до неї документів, а саме ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня. Днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Неповідомлення судом учасників процесу про розгляду справи є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У рішеннях від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України» і від 3 жовтня 2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що наявна у матеріалах справи повістка-повідомлення не може вважатися належним повідомленням учасника справи про дату розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оскільки це не відповідає вимогам частини першої статті 130 ЦПК України.

Згідно постанови Верховного Суду України від 27.03.2019 року у справі № 201/6092/17 у пунктах 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц (провадження № 14-507цс18) вказано, що приписи ЦПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц).

Виходячи з наведеного, у даній справі суд першої інстанції не мав передбачених законом підстав для ухвалення рішення без належного повідомлення відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, чим позбавив останнього реалізувати свої процесуальні права, в тому числі заявити клопотання про витребування доказів, які він самостійно не мав змоги отримати і якими обґрунтовував свої вимоги щодо предмета спору.

Внаслідок такого розгляду справи суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Отже, доводи відповідача про його неналежне повідомлення про розгляд справи в порядку письмового провадження, що призвело до порушення його прав на ефективний і справедливий судовий захист, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження.

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе прийняти заяву про застосування позовної давності на стадії апеляційного розгляду.

Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем заборгованість за оплату послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання утворилась в період з липня 2015 року по травень 2025року та протягом вказаного будь-яких проплат відповідачем не здійснювалось, а з позовом позивач звернувся 23 липня 2025року.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.260 ЦК України).

Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжувався до 30 червня 2023 року.

З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2023 року у справі № 212/10834/21.

Київський апеляційний суд приходить до висновку, що заборгованість з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за період з 20 березня 2017 року по 01 травня 2018року.

Таким чином розмір заборгованості відповідача за вказаний вище період за послуги з централізованого опалення становить 9468,91 гривень, інфляційні втрати- 1730,30 гривень та 3% річних - 401,59 гривень. Решта боргів в тому числі за гаряч еводопостачання нарахована в межах позовної давності з урахуванням положень про продовження строку.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що відповідач не є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки , як зазначалось вище солідарний обов`язок сплачувати за послуги виникає, не лише у власників, а і у інших дієздатних осіб, що проживають в квартирі та користуються послугами.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, згідно з зазначеними нормами законодавства відповідач зобов`язаний оплатити спожиті послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Під час дослідження наданого позивачем розрахунку судом встановлено, що зазначені розрахунки зроблено вірно та у повній відповідності до інших наявних у справі доказів, та стверджують порушення відповідачем обов`язків, а тому позов КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії та гарячої води підлягає частковому задоволенню, так як фактично відповідач має заборгованість перед позивачем.

У свою чергу відповідач не надав докази належної оплати комунальних послуг, в тому числі не спростував вимоги позивача в інший передбачений законом спосіб.

З огляду на правовідносини, які склалися між сторонами, на відповідача, як боржника у зобов`язанні за укладеним договором, покладено обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, а позивач, як кредитор у зобов`язанні за укладеним договором має право вимагати сплату грошей за надані послуги з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

Доводи апеляційної скарги про неможливість стягнення відповідальності в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України з огляду на приписи постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 указаної Постанови КМУ встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285).

Відповідно до вказаного переліку у м. Київ бойові дії тривали в період з 24 лютого по 30 квітня 2022 року, а тому обмеження на нарахування, зокрема інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги, застосовувалося лише протягом указаного періоду.

Таким чином, позивачем обґрунтовано заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

За таких обставин, колегія суддів робить висновок, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням їх зменшення на борг за період поза межами позовної давності.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні.

Також, відповідач в апеляційній скарзі просить стягнути з позивача на свою користь понесені витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 40 000 гривень.

В свою чергу, позивач не заперечував проти такого розміру витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з позивача на користь відповідача слід стягнути витрати на професійну правову допомогу у розмірі 4000 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з позивача на користь відповідача слід стягнути судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 2725,20 гривень, а з позивача на користь відповідача за подачу апеляційної скарги - 363,36 гривень.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Косяк Наталія Вікторівна - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року - змінити, виклавши резолютивну частину таким чином.

Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті у період з 20 березня 2017 року по 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 9468,91 гривень, інфляційну складову боргу у розмірі 1730,30 грн, 3 % річних 401,59 грн., заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання в розмірі 2903,77 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 479,12 грн, три відсотки річних у розмірі 115,99 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 36134,42 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 5962,18 грн, три відсотки річних у розмірі 1443,40 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 9455,80 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 1560,21 грн, три відсотки річних у розмірі 377,71 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 47259,39 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 6278,37 грн, три відсотки річних у розмірі 1491,37 грн, пеня у розмірі 1814,50 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 7326,50 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 1027,98 грн, три відсотки річних у розмірі 242,86 грн, пеня у розмірі 295,48 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії розмірі 1295,87 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 736,45 грн; заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опелння у розмірі 48 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 2725, 20 грн.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 363,36 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2025 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова