ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року місто Київ

Справа № 375/826/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15242/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О. В. (суддя-доповідач), суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 03 липня 2025 року (у складі судді Смик М.М., повне рішення складено 03 липня 2025 року)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 10 196,35 грн.

В обґрунтування позову вказувало про те, що 17 січня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит № 5924085 у електронній формі. За умовами договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати відповідачу кредит в сумі 5 700 грн, а відповідач - повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом. ТОВ «Мілоан» виконало зобов`язання за вказаним договором шляхом надання ОСОБА_1 кредиту.

Вказувало, що ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги від 28 травня 2024 року № 106-МЛ, за яким право вимоги за договором про споживчий кредит № 5924085 від 17 січня 2024 року перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

Зазначало, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за укладеним з ТОВ «Мілоан», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» договором про споживчий кредит № 5924085 від 17 січня 2024 року, тому має заборгованість, яка на дату пред`явлення позову становить 10 196,35 грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 100,53 грн, заборгованості за користування кредитом у розмірі 6 810 грн та комісії 285 грн.

За таких обставин просило стягнути з відповідача вказану заборгованість та відшкодувати за рахунок останньої судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рокитнянський районний суд Київської області рішенням від 03 липня 2025 року відмовив у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із таким рішенням Зуб Анастасія Сергіївна в інтересах ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 03 серпня 2025 року подала апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при подачі позову була допущена технічна помилка, а саме до позовної заяви були долучені неналежні додатки, які не містили усіх необхідних доказів. За таких обставин, суд першої інстанції мав застосувати положення ч. 1 ст. 185 ЦПК України та залишити позовну заяву без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків. Однак, суд відкрив провадження у справі, внаслідок чого представник позивача не був повідомлений про наявність порушень, пов`язаних з неповнотою додатків, і не мав об`єктивної можливості їх усунути.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався, ухвалу про відкриття апеляційного провадження у справі отримав засобами поштового зв`язку (а. с. 132).

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд першої інстанції вважав установленим, що 4 квітня 2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - Мих В. О. звернулася з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № 5924085 від 17 січня 2024 року.

У позовній заяві містяться посилання про:

- укладення ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 кредитного договору № 5924085 від 17 січня 2024 року;

- окремі умови договору № 5924085 від 17 січня 2024 року;

- написання ОСОБА_1 анкети заяви на кредит № 5924085 від 17 січня 2024 року;

- відступлення ТОВ «Мілоан» права вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»;

- існування у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 5924085 від 17 січня 2024 року;

- надсилання відповідачу претензії про погашення кредитної заборгованості вих. № 23608304/2381 від 6 березня 2025 року.

Проте на підтвердження обставин зазначених у позові представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - Мих В.О. надала наступні докази:

- договір про споживчий кредит № 5919385 від 26 грудня 2023 року, укладений ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_2 (а.с. 10-21);

- графік платежів за договором про споживчий кредит № 5919385 від 26 грудня 2023 року, в якому позичальником зазначено ОСОБА_2 (а.с. 22);

- заяву ОСОБА_2 на отримання кредиту № № 5919385 (а.с. 23);

- додаткові контактні дані позичальник ОСОБА_2 (а.с. 24);

- довідка про направлення ОСОБА_2 одноразового ідентифікатора (а.с. 25);

- анкета ОСОБА_2 заява на кредит № 5919385 (а.с. 26-27);

- платіжне доручення № від 26 грудня 2023 року, в якому отримувачем коштів зазначена ОСОБА_2 , а призначенням платежу - кошти за договором 5919385 (а.с. 28);

- відомість ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором 5919385 (позичальник ОСОБА_2 ) (а.с. 29-31);

- виписка за особового рахунку за кредитним договором № 5919385 від 26 грудня 2023 року, позичальником за яким є ОСОБА_2 (а.с. 32);

- договір про відступлення прав вимоги № 106-МЛ від 28 травня 2024 року з відповідними додатками, що стосуються позичальника ОСОБА_2 (а.с. 33-47);

- претензія ТОВ «ФК «Кредит Капітал» від 6 березня 2025 року вих № 23607557/2380, адресована ОСОБА_2 (а.с. 48).

Будь-яких доказів існування кредитних правовідносин у ТОВ «Мілоан», правонаступником якого вважає себе позивач, із ОСОБА_1 , а також доказів відступлення позивачу прав вимоги за кредитним договором, боржником за яким є відповідач до позовної заяви не долучено.

5 червня 2025 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що вимоги позову визнає.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О.В., переглянувши справу та перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення з урахування доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню із ухваленням нового судового рішення.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованими.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову в повному обсязі суд першої інстанції виходив із того, що:

- звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (див. висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 29 січня 2020 року у справі 755/18920/18);

- додані до позовної заяви докази стосуються кредитних правовідносин з ОСОБА_2 , яка не є відповідачем у справі. При цьому зазначені докази не підтверджують обставини на які посилається позивач у позовній заяви та унеможливлюють встановлення того, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги, а саме щодо виникнення кредитних правовідносин між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , зобов?язань сторін цих правовідносин та обставини їх виконання, переходу права кредитора у спірних правовідносинах до ТОВ «ФК «Кредит Капітал»;

- враховуючи неподання позивачем доказів на підтвердження позовних вимог до ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості.

Колегія суддів не може повністю погодитися із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають завданню цивільного судочинства та свідчать про формальний підхід суду до вирішення справи.

Із рішення суду вбачається, що головним мотивом відмови у позові, а також неприйняття заяви відповідача про визнання позову, стало ненадання позивачем доказів на підтвердження позовних вимог, а саме: надання пакету документів, що стосуються іншого позивальника, ніж того, який зазначений у позові.

Із цього приводу колегія суддів зазначає таке.

У постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Положеннями ч. 5 ст. 177 ЦПК України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За приписами ч.ч. 1, 11 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

В ухвалі Рокитнянського районного суду Київської області від 29 квітня 2025 року вбачається, що суд установив: «Позовна заява підсудна Рокитнянському районному суду Київської області та подана з додержанням вимог статей 175-177 ЦПК України. Підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі згідно статей 185-186 ЦПК України, відсутні».

Водночас суд першої інстанції правильно встановив, що «у позовній заяві містяться посилання про:

- укладення ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 кредитного договору № 5924085 від 17 січня 2024 року;

- окремі умови договору № 5924085 від 17 січня 2024 року;

- написання ОСОБА_1 анкети заяви на кредит № 5924085 від 17 січня 2024 року;

- відступлення ТОВ «Мілоан» права вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»;

- існування у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 5924085 від 17 січня 2024 року;

- надсилання відповідачу претензії про погашення кредитної заборгованості вих. № 23608304/2381 від 6 березня 2025 року.

Проте на підтвердження обставин зазначених у позові представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - Мих В.О. надала наступні докази:

- договір про споживчий кредит № 5919385 від 26 грудня 2023 року, укладений ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_2 (а.с. 10-21);

- графік платежів за договором про споживчий кредит № 5919385 від 26 грудня 2023 року, в якому позичальником зазначено ОСОБА_2 (а.с. 22);

- заяву ОСОБА_2 на отримання кредиту № № 5919385 (а.с. 23);

- додаткові контактні дані позичальник ОСОБА_2 (а.с. 24);

- довідка про направлення ОСОБА_2 одноразового ідентифікатора (а.с. 25);

- анкета ОСОБА_2 заява на кредит № 5919385 (а.с. 26-27);

- платіжне доручення № від 26 грудня 2023 року, в якому отримувачем коштів зазначена ОСОБА_2 , а призначенням платежу - кошти за договором 5919385 (а.с. 28);

- відомість ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором 5919385 (позичальник ОСОБА_2 ) (а.с. 29-31);

- виписка за особового рахунку за кредитним договором № 5919385 від 26 грудня 2023 року, позичальником за яким є ОСОБА_2 (а.с. 32);

- договір про відступлення прав вимоги № 106-МЛ від 28 травня 2024 року з відповідними додатками, що стосуються позичальника ОСОБА_2 (а.с. 33-47);

- претензія ТОВ «ФК «Кредит Капітал» від 6 березня 2025 року вих № 23607557/2380, адресована ОСОБА_2 (а.с. 48).

Будь-яких доказів існування кредитних правовідносин у ТОВ «Мілоан», правонаступником якого вважає себе позивач, із ОСОБА_1 , а також доказів відступлення позивачу прав вимоги за кредитним договором, боржником за яким є відповідач до позовної заяви не долучено».

Водночас суд не врахував, що встановивши такі обставини, суд мав можливість провести підготовче засідання, та з`ясувати у позивача, якими доказами він підтверджує свій позов з огляду на подачу повного пакету щодо іншого боржника, що явно є технічною помилкою працівника позивача.

Постановивши ухвалу про відкриття провадження у справі та зазначивши про відповідність позову з додатковим до нього вимогам статей 175-177 ЦПК України, а також не постановивши після відкриття провадження у справі ухвали про залишення позову без руху, або суд мав право вирішити розглядати таку справу з викликом сторін, де і з`ясував би обставини приєднання до позову документів по іншому боржнику .

Установивши в ході розгляду справи повну невідповідність обґрунтування позову із наданими суду додатками, а саме надання повного пакету документів, що стосуються іншого, ніж того який вказаний у позові, позичальника (боржника), суд першої інстанції мав щонайменше з`ясувати у позивача чи бажає він закінчувати розгляд справи за поданими ним доказами (наголосивши на обставині подання пакету документів щодо іншої особи), а не формально підходити до реалізації принципу диспозитивності цивільного судочинства (розглядати справу на підставі тих доказів, які подані), проявивши цим надмірний формалізм до судового розгляду.

У цьому випадку не можна стверджувати про необхідність суду розглянути справу на підставі тих доказів, що подані сторонами (позивачем), оскільки це можливо лише за умови певної неповноти поданих стороною доказів (відсутність у суду обов`язку додатково збирати їх), водночас не може мати місце коли на підтвердження своїх позовних вимог позивач помилково долучив документи, які не стосуються поданого позову.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржуване рішення суду як таке, що ухвалене за неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, прийняте на стадії апеляційного перегляду докази (належні додатки до позовної заяви), зо подані позивачем та ухвалити нове судове рішення по суті спору.

Вирішуючи позовні вимоги колегія суддів установила такі обставини та застовувала такі норми права, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 525, 526, 546 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 1077-1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України, обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається на осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи 17 січня 2024 року між ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір про споживчий кредит №5924085 (далі - Договір), який підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором «902217», який був направлений йому 17 січня 2024 року о 13:26:32 на номер телефону « НОМЕР_1 ».

Таким чином кредитний договір укладений у письмовій (електронній) формі.

Предметом Договору є надання кредитодавцем позичальнику грошових коштів у сумі 5 700 грн на строк 105 днів (15 днів пільгового (до 01 лютого 2024 року) та 90 днів поточного (до 01 травня 2024 року) періоду) зі сплатою прцоентів за користування ними в розмірі 0,85% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду та 2,30% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги № 106-МЛ від 28 травня 2024 року ТОВ «Мілоан» (кредитор) передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (новий кредитор) права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, зокрема до ОСОБА_1 за кредитним договором № 5924085 від 17 січня 2024 року (№ 1235 у реєстрі боржників).

Таким чином, позивач отримав права вимоги за Договором до відповідача.

Відповідач свої обов`язки за Договором належним чином не виконала, грошові кошти не повернула, а також 05 червня 2025 року подала заяву про визнання позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 1 ст. 206 ЦПК України).

Колегія суддів враховує вказану заяву як визнання відповідачем факту укладення Договору та отримання коштів за його умовами, водночас не може повністю задовольнити позовні вимоги в частині стягнення відсотків за Договором враховуючи таке.

Із розрахунку заборгованості вбачається здійснення таких нарахувань:

1) комісії: за оформлення кредиту 285 грн та за пролонгацію 171 грн. Усього: 456 грн;

2) проценти пільгові: з 18 по 31 січня 2024 року в розмірі 678,30 грн; з 01 по 04 лютого 2024 року в розмірі 186,04 грн. Усього: 864,34 грн;

3) проценти «нестандартні»: з 05 по 12 лютого 2024 року в розмірі 1006,88 грн; з 13 по 15 лютого 2024 року в розмірі 272,28 грн; з 16 по 18 лютого 2024 року в розмірі 247,29 грн; з 19 лютого по 04 травня 2024 року в розмірі 5 419,56 грн. Усього: 6 946,01 грн;

Усього: 13 966,35 грн.

Водночас у розрахунку вказано про такі сплати позичальником:

1) тіло кредиту: 2 599,47 грн (31 січня 228 грн; 12 лютого 1 525,89 грн; 15 лютого 362,39 грн; 18 лютого 483,19 грн);

2) комісія: 171 грн;

3) проценти: 999,53 грн (31 січня 171 грн; 12 лютого 474,11грн; 15 лютого 137,61 грн; 18 лютого 216,81грн);

Усього: 3 770 грн.

Таким чином, непогашеними є зобов`язання відповідача у розмірі 10 196,35 грн і складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 100,53 грн, заборгованості за користування кредитом у розмірі 6 810 грн та комісії в розмірі 285 грн, що повністю відповідає позовним вимогам.

Водночас 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон № 3498), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (п.п. 6 п. 5 Розділу І Закону № 3498) та доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (п.п. 13 п. 5 Розділу І Закону № 3498).

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно з п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати:

- протягом перших 120 днів - 2,5 % (з 24.12.2023 до 22.04.2024);

- протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024).

Відповідно до п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Договір був укладений вже після набрання чинності Закону № 3498, а тому його положення підлягали застосуванню між сторонами, а саме в частині неможливості визначення денної процентної ставки після 22.04.2024 більше 1,5 %, а після 20.08.2024 - більше 1 %.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Нікчемний правочин (ч. 2 ст. 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу / набуття / зміни / встановлення / припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає.

Колегія суддів враховує, що Договір, у цілому, є дійсним, водночас абсолютна (не обмежена строками) умова про сплату позичальником відсотків у розмірі 2,3 % в день є нікчемною з 23.04.2024, відколи максимальний розмір денної процентної ставки має бути не більшим за 1,5 %.

За таких обставин підлягає перерахуванню розмір нарахованих позивачем відсотків за користування відповідачем кредитними коштами з урахуванням указаних вище приписів.

З 23 квітня 2024 року по 04 травня 2024 року (межі позовних вимог) розмір денної процентної ставки має бути 1,5 %, тобто усього за цей період 604,60 грн (3 100,43 грн * 1,5 % * 13 днів).

Таким чином, не підлягають задоволенню позовні вимоги на суму 322,43 грн процентів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи внаслідок порушення норм процесуального права, унаслідок чого дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню у повному обсязі із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 9 873,92 грн.

Судові витрати

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов задоволено частково, а саме на 96,84 %, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір, сплачений останнім за позову (а. с. 59) та апеляційної скарги (а. с. 95) у загальному розмірі 6 056 грн пропорційно до цього відсотка, а саме в розмірі 5 864,63 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 76-81, 141, 367, 374, 376, 381-383, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» - задовольнити частково.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 03 липня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 5924085 від 17 січня 2024 року в загальному розмірі 9 873,92 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальному розмірі 5 864,63 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (місцезнаходження: 79018, місто Львів, вулиця Смаль-Стоцього, 1 корпус 28, ).

Відповідач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова