ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року місто Київ

Справа № 752/24227/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/13214/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Желепи О. В., суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 березня 2024 року (ухвалено у складі судді Плахотнюк К.Г.)

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

20 листопада 2023 року позивач звернувся із позовом, у якому просив солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 травня 2017 року по 30 вересня 2023 року в розмірі 23 191,44 грн, з яких:

22 180,85 грн - заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення;

62,43 грн - заборгованість зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку;

948,16 грн - заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування.

А також відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України суму інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості у розмірі 6 180,09 грн; 3% річних у розмірі 1 383,03 грн.

Позов обґрунтовував тим, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 та споживачами житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які надає ПрАТ «АК «Київводоканал», проте свої зобов`язання з оплати спожитих послуг не виконують.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Голосіївський районний суд міста Києва заочним рішенням від 21 березня 2024 року позов задовольнив.

Стягнув солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 23 191,44 грн, 3% річних в розмірі 1383,03 грн, інфляційні втрати в розмірі 6180,09 грн, що разом становить належну до стягнення суму 30 754,56 грн.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» витрати по сплаті судового збору у розмірі 894,67 грн.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» витрати по сплаті судового збору у розмірі 894,67 грн.

Стягнув з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» витрати по сплаті судового збору у розмірі 894,67 грн.

Ухвалою від 30 жовтня 2024 року в задоволенні заяви відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення - відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності належного повідомлення відповідачів про дату, час та місце судового розгляду, оскільки у матеріалах справи є поштовий конверт, який був повернутий через відсутність відповідача за місцем проживання. Окрім того, жоден із відповідачів станом на момент розгляду справи в суді за вказаною в позовній заяві адресою не проживав, а ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Звертає увагу на пропуск позивачем строку позовної давності (3 роки), оскільки позивач просить стягнути заборгованість з травня 2017 року, тобто більш як за 6 років.

Указує на неможливість стягнення 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану».

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач проти апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити з підстав необґрунтованості викладених у ній доводів, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Київський апеляційний суд ухвалою від 01 вересня 2025 року відкрив апеляційне провадження у справі та іншою ухвалою цього ж дня призначив справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

У судовому засіданні 28 жовтня 2025 року оголошено перерву у зв`язку із долученням до матеріалів справи копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 та необхідністю вирішення питання щодо кола спадкоємців після його смерті.

Київський апеляційний суд ухвалою від 09 грудня 2025 року замінив відповідача ОСОБА_2 його правонаступниками - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Позиція учасників справи в судовому засіданні

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник позивача - ОСОБА_5 проти апеляційної скарги заперечував у повному обсязі, просив її відхили з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд першої інстанції вважав установленим, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_2 та зареєстровані за вказаною адресою з 1 липня 1997 року (а.с. 22-23, 139).

5 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариствам «Акціонерна компанія «Київводоканал», що перейменоване на приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем) (а.с. 10).

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору. Вказано, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал», для оформлення припинення надання цих послуг.

6 грудня 2019 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем) № за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 11-14).

Відповідно до п. 1.1 Договору ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язується своєчасно надавати відповідачу послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), а відповідач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги відповідно до затверджених цін/тарифів та обсягів спожитих послуг, визначених відповідно до законодавства.

Згідно з п. 3.1 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Жодних повідомлень про відмову від надання зазначених послуг від відповідачів не надходило.

Також відповідачами не надано суду доказів щодо непроживання в квартирі за зазначеною вище адресою.

31.05.2021 на офіційному веб-сайті (vodokanal.kiev.ua) опубліковано повідомлення про публічну пропозицію (оферту) ПрАТ «АК «Київводоканал» про укладення публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення (далі - Договір-2), у зв`язку з чим з 01.07.2021 вказаний договір вважається укладеним (а.с. 15, 16-18).

Згідно з п. 1 Договору-2 Виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачам послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а споживач зобов`язується оплачувати надані послуги за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у порядку, строки та на умовах, що передбачені договором.

Відповідно до п. 15 Договору-2 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інше не визначено договором.

Пунктом 7 Договору-2 визначено, що плата за послуги складається з:

1) плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених тарифів на послугу та обсягу спожитих послуг, визначеного відповідно до законодавства;

2) плати за абонентське обслуговування, граничний розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України.

26.04.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10 квітня 2014 року № 1198-VII, яким внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV.

Відповідно до довідки ПрАТ «АК «Київводоканал» № 10585/8/8/02-23 від 18.10.2023 року та розрахунку заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення, за період з 01.05.2017 по 30.09.2023 по о/р НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 обліковується заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 22180,85 грн., внески за обслуговування вузла комерційного обліку - 62,43 грн та плата за абонентське обслуговування - 948,16 грн. (а.с. 19, 20-21).

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О.В., пояснення представника позивача та ОСОБА_1 , переглянувши справу та перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення з урахування доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню із ухваленням нового судового рішення.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі відсутні доводи щодо ненадання позивачем комунальних послуг та спростування заборгованості з її оплати, у судових засіданнях ОСОБА_1 вказані обставини визнавала, водночас указувала про наявність інших підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимог закону рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі статтями 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Згідно вимог частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За правилом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Рішення суду мотивовано так:

- повідомлень про відмову від надання зазначених послуг від відповідачів не надходило. Також відповідачами не надано суду доказів щодо не проживання в квартирі за зазначеною вище адресою;

- доказів, які б спростували визначений позивачем розмір заборгованості, відповідачі в ході судового розгляду справи не надали, як і не надали допустимих доказів належного виконання ними зобов`язань по сплаті за житлово-комунальні послуги;

- закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання;

- у межах цього спору ПрАТ «АК «Київводоканал» правомірно пред`явлено вимоги до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 23191,44 грн за період з 01.05.2017 по 30.09.2023, нараховані інфляційні втрати за весь час прострочення у сумі 6180,09 грн, три проценти річних від простроченої суми заборгованості в сумі 1383,03 грн.

Колегія суддів, у цілому, погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, водночас вказує на таке.

Щодо смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті

У ст. 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

У ст. 46 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Системний аналіз вказаних норм права, а також положень частин 1, 2, 4 ст. 25, ч. 1 ст. 26 ЦК України та ч. 2 ст. 48 ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

У справі, що переглядається установлено, що:

- позов поданий 14 листопада 2023 року (т. 1 а. с. 134-135);

- провадження у справі відкрито 23 листопада 2023 року;

- ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2 а. с. 47);

- заочне рішення ухвалено 21 березня 2024 року.

Таким чином, станом на дату подачі позову та відкриття провадження у справі відповідач ОСОБА_2 був живий, водночас до ухвалення судового рішення - помер, що суд першої інстанції не врахував та фактично ухвалив рішення про стягнення заборгованості з померлої особи, що не відповідає нормам матеріального й процесуального права.

Щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що суд розглянув справу за відсутності доказів про належне повідомлення відповідачів про дату, час та місце судового розгляду.

Колегія суддів надає оцінку вказаним доводам, проте відхиляє їх як безпідставні з огляду на таке.

Перш за все колегія суддів зауважує, що оскільки апеляційна скарга подана лише відповідачем ОСОБА_1 , перевірці підлягає лише обставина щодо належного повідомлення саме її.

Із матеріалів справи вбачається та про це стверджує скаржник, що конверт, адресований ОСОБА_1 був повернутий суду із відміткою установи поштового звязку «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 1 а. с. 143).

За приписами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

ОСОБА_1 своєї адреси суду не повідомляла.

Із витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва № 102890027 від 23.11.2023 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а. с. 139).

Саме на цю адресу було направлено судову повістку про виклик на 21 березня 2024 року, а тому ОСОБА_1 вважається такою, що була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Щодо не проживання відповідача

Доводи про не проживання відповідачів станом на момент розгляду справи в суді за вказаною в позовній заяві адресою є неспроможними для спростування висновків суду про те, що відповідачі, зокрема ОСОБА_1 , є споживачами послуг, що надаються позивачем з огляду на таке.

Проживання відповідачів за іншою адресою не звільняє їх від обов`язку сплачувати надані послуги з водопостачання та водовідведення, оскільки вони є співвласниками квартири у буднику, який обслуговує позивач, а відповідно до статті 13 Конституції України та статті 319 ЦК України власність зобов`язує, тобто власник зобов`язаний нести витрати на утримання свого майна.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає помилковими доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення з підстав не проживання відповідачів за адресою АДРЕСА_3 .

Щодо позовної давності

Доводи апеляційної скарги в частині незастосування судом наслідків спливу строків позовної давності колегія суддів відхиляє як безпідставні з огляду на таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

За приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зі змісту позовної заяви та доданого розрахунку заборгованості убачається, що звертаючись до суду із позовом, позивач просив суд стягнути заборгованість за період з 1 травня 2017 року по 30 вересня 2023 року (т. 1 а. с. 5, 20).

Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року (з урахуванням постанов Кабінету міністрів України №392 від 20 травня 2020 року, №500 від 17 червня 2020 року, №641 від 22 липня 2020 року, №760 від 26 серпня 2020 року, №956 від 13 жовтня 2020 року, №1236 від 09 грудня 2020 року, №104 від 17 лютого 2021 року, №405 від 21 квітня 2021 року, №611 від 16 червня 2021 року, №855 від 11 серпня 2021 року, №981 від 22 вересня 2021 року, №1336 від 15 грудня 2021 року, №229 від 23 лютого 2022 року, №630 від 27 травня 2022 року, №928 від 19 серпня 2022 року, №1423 від 23 грудня 2022 року, №383 від 25 квітня 2023 року).

Окрім цього, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 внаслідок військової агресії російської федерації проти України введено воєнний стан в Україні строком на 30 діб з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє по сьогодні.

15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 19 такого змісту: «19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» від 08 листопада 2023 року пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України викладено в такій редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

Аналіз зазначених нормативно-правових актів дозволяє зробити висновок, що оскільки з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у тому числі статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за період з травня 2017 року не перебувають поза позовною давністю.

Наведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду щодо застосування статей 256, 257, 258 пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (у редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-ІХ), викладені у постановах від 07 листопада 2023 року № 910/5188/22, від 06 травня 2021 року у справі №903/323/20, від 25 серпня 2021 року у справі № 914/1560/20, від 08 лютого 2022 року у справі №918/964/20, від 31 травня 2021 року у справі №926/1812/21.

Щодо ст. 625 ЦК України

Доводи апеляційної скарги про неможливість стягнення відповідальності в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України з огляду на приписи постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 указаної Постанови КМУ встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285).

Відповідно до вказаного переліку у м. Київ бойові дії тривали в період з 24 лютого по 30 квітня 2022 року, а тому обмеження на нарахування, зокрема інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги, застосовувалося лише протягом указаного періоду.

Натомість, як вбачається із розрахунку заборгованості, зробленого позивачем, останній взагалі припинив нарахування 3 % річних та інфляційних втрат з лютого 2022 року (т. 1 а. с. 21).

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також беручи до уваги те, що позивач доводи та обґрунтування позову щодо надання житлово-комунальних послуг і здійснення фактичних дій, спрямованих на утримання багатоквартирного будинку, де знаходиться квартира відповідача в ході розгляду справи підтвердив належними та допустимими доказами, так само, як і обставини того, що ОСОБА_6 є споживачем наданих саме КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» конкретних житлово-комунальних послуг та фактично користується цими послугами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог до ОСОБА_6 .

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із рішення суду за відсутності переконливих доводів щодо порушення судом норм матеріального чи процесуального права, є неналежними й є явно необґрунтованими, а тому колегія суддів їх відхилила.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів установила, що суд першої інстанції ухвалив рішення щодо особи, яка померла станом на день ухвалення рішення, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Водночас фактично суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті комунальні послуги, а тому колегія судді ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог та солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості у загальному розмірі 30 754,56 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 263, 268, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 березня 2024 року - скасувати та ухвалити нове рішення такого змісту.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь позивача Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А, ):

-заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 23 191,44 грн.

- 3% річних у розмірі 1 383,03 грн.

- інфляційні втрати у розмірі 6 180,09 грн.

Усього: 30 754,56 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» судовий збір за подання позову в розмірі 1 342 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» судовий збір за подання позову в розмірі 1 342 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена 18 грудня 2025 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова