ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 грудня 2025 року

м. Харків

справа № 621/1066/25

провадження № 22-ц/818/4339/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Тичкової О.Ю., Мальованого Ю.М.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" до ОСОБА_1 про стягнення суми, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" на заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 10 червня 2025 року, постановлене суддею Овдієнко В.В.,

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 475545-КС-004 про надання кредиту від 12.02.2024 у розмірі 30 407 грн 38 коп., яка складається з: 7 000 грн 00 коп. - заборгованості по тілу кредиту; 22 357 грн 38 коп. - заборгованості по відсоткам; 1 050 грн 00 коп. - простроченої заборгованості по комісії; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 2 422 грн 40 коп.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" та ОСОБА_1 укладено Договір № 475545-КС-004 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію". Позивач 12.02.2024 направив ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 475545-КС-004 про надання кредиту, та останній прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору. ТОВ "Бізнес Позика" направило ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-5646, на номер телефону НОМЕР_1 , котрий останнім був введений.

Таким чином, 12.02.2024 між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 475545-КС-004 про надання кредиту, за умовами якого ОСОБА_1 отримав 7 000 грн 00 коп.

Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,15407143 процентів за кожен день користування Кредитом.

Пунктом 2. Кредитного договору передбачено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

Пунктом 3. Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.

Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав, та надав ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 7000 грн 00 коп. шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_2 .

Відповідно до пункту 2 Договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом , із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

Відповідно до п. 5.1. Правил, які у відповідності до пункту 10 Кредитного договору є його невід`ємною частиною, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов Кредитного договору.

Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику до закінчення терміну дії договору про надання кредиту (включно), тобто, протягом всього строку кредитування.

Позивач не нараховував жодних процентів після закінчення строку дії кредитного договору. Як вбачається з розрахунку заборгованості за Кредитним договором, заборгованість відповідача за кредитним договором після закінчення строку дії кредитного договору не змінювалася .

Відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, та станом на 31.03.2024 має заборгованість за договором № 475545-КС-004 про надання кредиту, в розмірі 30 407 грн 38 коп., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 7 000 грн 00 коп; суми прострочених платежів по процентах - 22 357 грн 38 коп; суми заборгованості по штрафам - 0 грн 00 коп.; суми прострочених платежів за комісією - 1 050 грн 00 коп.

Невиконання відповідачем умов кредитного договору стало підставою для пред`явлення в суді цього позову.

Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 10 червня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" 13 670 (тринадцять тисяч шістсот сімдесят) грн 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" 1 088 (одну тисячу вісімдесят вісім) грн 86 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні решти позову - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" суми прострочених платежів за комісією 1 050,00 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, згідно з яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" суму прострочених платежів за комісією у розмірі 1 050,00 грн. та змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" суми прострочених платежів по процентах, а саме: змінити стягнену суму прострочених платежів по процентах з 6 670,00 грн. на нову суму - 22 357,38 грн.

Зазначає, що застосований судом підхід до обрахунку відсотків є помилковим, суд першої інстанції не дав належної оцінки наданому Позивачем розрахунку заборгованості та не співставив його із умовами, які прописані в кредитному договорі, з чого чітко можна було б встановити, що кредитором не застосовано до Боржника жодних нарахувань штрафу, пені або ж відсотків поза межами строку дії договору. Вказані в позовній заяві відсотки є такими, що нараховані Боржнику виключно в межах дії договору (з 12.02.2024р. по 29.07.2024р.) за користування кредитними коштами. Вказує, що порушення Позичальником графіку платежів закономірно призвело до збільшення вартості кредиту, тому що процентна ставка, яка застосовується для нарахування процентів в такому випадку зі Зниженої переходить уже на Стандартну та нарахування процентів здійснюється в подальшому уже саме за Стандартною ставкою за кожен день користування Кредитом на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування Кредитом, із урахуванням дня перерахування кредитних коштів та дня повернення Кредиту. Звертає увагу суду, що всі істотні умови Кредитного договору, зокрема тип кредиту, його строк, процентна ставка та комісія за кредитом, строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором тощо - встановлені не у Правилах надання споживчих кредитів чи Паспорті споживчого кредиту, а безпосередньо у Кредитному договорі, який уклав Відповідач шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Тобто, виходячи із наведеного вище, а також беручи до уваги ті фактичні обставини, які склалися між Боржником та кредитором, при яких Боржник не притримувався графіку платежів та взагалі не здійснив жодного погашення заборгованості (в загальному сплатив 0,00 грн. за кредитом), то виходячи з положень укладеного договору, кредитор перейшов до нарахувань відсотків Боржнику зі "зниженої" на "стандартну" процентну ставку, що цілком очевидно, призвело до збільшення розміру нарахованих процентів, які обраховувалися Боржнику уже без знижок/дисконтів. Вказує, що як вбачається з умов даного кредитного договору та Правил надання споживчих кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика", встановлення комісії за надання кредиту, є правомірним, оскільки укладеним між Позивачем та Відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оспорюється, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на час закінчення строку кредитування (29.07.2024) розмір заборгованості за договором № 475544-КС-004 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 12.02.2024 склав 14 720 грн 00 коп., яка складається з: 7 000 грн 00 коп. - тіла кредиту; 6 670 грн 00 коп. - проценти за користування кредитом; 1 050 грн 00 коп. - комісія. Таким чином, лише наведений розмір заборгованості по відсоткам може бути стягнутий з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Бізнес Позика", оскільки після спливу строку кредитування, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, товариство не мало правових підстав нараховувати відсотки за кредитним договором. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії, суд першої інстанції виходив з нікчемності договору щодо комісії.

Рішення суду першої інстанції вимогам закону та фактичним обставинам справи відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 475545-КС-004 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

ТОВ «Бізнес Позика» 12.02.2024 направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти договір № 475545-КС-004 про надання кредиту. 12.02.2024 відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 475545-КС-004 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.

Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор на номер телефону НОМЕР_1 , що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено.

Таким чином, 12.02.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та відповідачем укладено договір № 475545-КС-004 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором UA-5646 у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію»,.

Відповідно до п. 2 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 7 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.

Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що стандартна процента ставка за користування кредитом є фіксованою та становить в день 2.00000000, знижена процентна ставка за користування кредитом в день 1,15407143 комісія за надання кредиту становить 1050 грн, термін дії договору до 29.07.2024.

Пунктом 3 кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Пунктом 3 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.

ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 7 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 , що підтверджується копією довідки підтвердження ТОВ «ПрифітГід».

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 3 Закону України Про електронну комерцію визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Нормами частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг упродовж певного часу, а саме - упродовж строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.

Задовольняючи частково позовну вимогу про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що така заборгованість нараховувалась поза межами строку дії договору та за відсотками, які суперечать положенням закону.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 2.4. договору стандартна процентна ставка за кредитом: в день 2,0%, фіксована. Знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15407143%, фіксована.

За умовами п. 3.2. договору протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом (надалі - проценти за користування кредитом), нараховуються за ставкою, вказаною у п. 2.4. договору, на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, у залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, і розраховується в порядку, описаному нижче.

Згідно з п. 3.2.1. договору у разі, якщо погашення кредиту здійснюється згідно з погодженим сторонами графіком платежів, що наведений в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в п.2.4. договору.

Відповідно до умов п. 3.2.2. договору сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно з погодженим графіком платежів, що наведений в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), внаслідок чого виникає прострочка за кредитом, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку№1 до договору, та до закінчення терміну дії договору.

Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач, всупереч викладеним у кредитному договорі умовам, в установлені терміни не повернув належні до сплати грошові суми, тим самим порушив встановлений графік обов`язкових платежів.

ТОВ Бізнес Позика, заявляючи позов про стягнення кредитної заборгованості, просило у тому числі, крім заборгованості за неповернутим кредитом та комісії, стягнути складову його повної вартості, зокрема й заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом.

Матеріалами справи підтверджується, що у підписаному позичальницею договорі визначені тип та розмір процентних ставок плати за користування кредитом: фіксована знижена процентна ставка у розмірі 1,15407143%, за кожен день користування кредитом та фіксована стандартна процентна ставка у розмірі 2,0%,якщо буде допущена прострочка сплати заборгованості.

Колегія суддів звертає увагу на те, що сума заборгованості по відсотках нараховувалась в межах строку дії договору з 12.02.2024 року по 29.07.2024 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

При цьому, згідно п. 17 розділ IVПрикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинностіЗаконом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, - з 22.04.2024 - денна ставка не більше 1,5%, - з 20.08.2024 - денна ставка не більше 1%.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Законупоширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

З матеріалів справи слідує, що відповідач отримав кредитні кошти 12.02.2024 року.

Відповідач не сплатив жодного платежу по вказаному договору кредиту.

Отже, за період з 12.02.2024 року по 26.02.2024 року, тобто за 14 днів, підлягала застосуванню процентна ставка 1,15407143% (7000 *1,15407143№*14 ), отже за вказаний період підлягає стягненню 1130,99 грн.

За період з 27.02.2024 року по 22.04.2024 року (56 днів) відсотки становлять 2,0% загальний розмір складає 7840 грн.

З 23.04.2024 року по 29.07.2024 року відсотки згідно вимог ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» становить 1,5% = 10290 грн.

Всього заборгованість по відсоткам становить 19260,99 грн за період з 12.02.2024 року по 29.07.2024 року.

Таким чином, оскільки відповідачем не було належним чином виконано умови кредитного договору колегія суддів вважає, що заборгованість за процентами за користування кредитом підлягає стягненню в розмірі 19260,99 грн. згідно умов кредитного договору та з урахуванням вимог вищезазначеного закону.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове стягнення процентів за користування кредитом на вищезазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову щодо цієї вимоги, відтак рішення в оскаржуваній частині підлягає зміні.

Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за відсотками розмірі 19260,99 грн. та заборгованість за тілом кредиту 7000 грн., всього 26 260,93 грн.

Щодо вимоги про стягнення комісії, судова колегія зазначає наступне.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частини першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

За пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Пунктом 5 Правил про споживчий кредит передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частиною 1 та частиною 2 статті 11, частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з комісією, Товариством в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються ОСОБА_1 та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.

Ураховуючи, що Товариство не зазначило та не надало доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх Банком зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія доходить висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову у стягненні з відповідача заборгованості за комісією.

Рішення суду в частині задоволених вимог не оскаржувалось.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що сума сплаченого позивачем судового збору за подання позову становить 2422.40 грн.

Оскільки позовні вимоги задоволено на 86,36%, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви 2091,98 грн.

З матеріалів справи вбачається, що сума сплаченого позивачем судового збору за подання апеляційної інстанції становить 3633,60 грн.

Між тим, оскільки позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині, то за подачу апеляційної скарги повинен був сплатити з урахуванням коефіцієнту 0,8 оскільки апеляційна скарга подана в електронній формі 1600,24 грн (1333,54*150%*0,8), та з урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги з відповідача на користь позивача за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню 1381,96 грн. (1600,24*86,36%).

Разом з тим, як зазначалось вище, за подання апеляційної скарги позивачем було сплачено 3633,30 грн., судового збору, тобто в більшому розмірі.

Між тим, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою в порядку п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" про поверння надмірно сплаченого судового збору в розмірі 2033,36 грн. (3633,60грн. - 1600,24 грн.).

Таким чином з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви 2091,98 грн., а за подання апеляційної скарги 1381,96 грн., а всього 3473,94 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задовольнити частково.

Заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 10 червня 2025 року змінити в частині суми заборгованості за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" заборгованість у сумі 26 260,93 грн.

Перерозподілити судові витрати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3473,94 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбаченихст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.П. Пилипчук

Судді: О.Ю. Тичкова

Ю.М. Мальований