справа № 278/2699/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Віктора Мокрецького, за участю секретаря Анастасії Юзюк, розглянув цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

І. СУТЬ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ ІЗ ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі ТзОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути із останньої заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 82 321 грн.

У обґрунтування заявленого ТзОВ «ФК «ЄАПБ» повідомило, що у березні 2023 року між первісними кредиторами Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» (далі ТзОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ») і Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 були укладені кредитні договори № 25109-03/2023 і № 06939-03/2023 відповідно на підставі яких відповідачка отримала грошові кошти. У подальшому право вимоги за цими договорами перейшло до позивача. Однак, ОСОБА_1 належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання по поверненню кредитів в зв`язку із чим виникла вищевказана заборгованість, яку позивач просить стягнути в межах цього провадження.

ІІ. ПРОЦЕДУРА ТА КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Ухвалою від 16 травня 2024 року, що постановлена під головуванням судді Татуйка Є.О. в цій справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідачка ОСОБА_1 , скориставшись своїм процесуальним правом, подала до суду відзив на позовну заяву в якому заперечила проти задоволення цього позову у повному обсязі. Свою позицію відповідачка обґрунтувала тим, що по-перше, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту перерахування їй первісними кредиторами коштів на виконання умов вищевказаного договору. По-друге, матеріали справи не містять у собі жодних доказів того, що вказані кредитні договори підписані саме відповідачкою. По-третє, надані стороною позивача докази на підтвердження факту отримання ним прав вимоги до відповідачки за вказаними кредитними договорами не є належними, оскільки із них неможливо встановити факт переходу такого права вимоги. Окрім цього, позивач після укладення відповідних договорів факторингу не повідомив ОСОБА_1 про перехід до нього прав вимоги.

Правом на подання відповіді на відзив позивач не скористався, але подав до суду додаткові пояснення у яких повністю підтримав свою позицію, висловлену в позові.

У подальшому матеріали цієї справи у зв`язку із відставкою головуючого судді Татуйка Є.О. передані судді Житомирського районного суду Житомирської області Мокрецькому В.І.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

16 березня 2023 року між ТзОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 25109-03/2023 (далі Договір № 25109-03/2023) за умовами якого остання отримала кредит в сумі 15 000 грн (п. 1.1 Договору) строком на 25 днів, тобто до 09 квітня 2023 року (п. 1.2 Договору) зі сплатою процентів в розрахунку 0,9% на добу. Окрім цього, умовами п. 1.4 Договору № 25109-03/2023 передбачено, що кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом.

Окрім цього, у п. 6.1 Договору № 25109-03/2023 передбачено, що він підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 7-8). Для підписання цього договору ОСОБА_1 використала одноразовий ідентифікатор «W675».

У подальшому, 09 квітня 2023 року та 19 квітня 2023 року ОСОБА_1 зверталася до ТзОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» із відповідними заявками задля відстрочення виконання зобов`язання за вказаними договорами спочатку до 18 квітня 2023 року, а потім до 28 квітня 2023 року (а.с. 10-11). Для підписання цих заявок ОСОБА_1 використала одноразові ідентифікатори «W0916» «W0601» (а.с. 10-11).

Також 16 березня 2023 року між ТзОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 06939/03-2023 (далі Договір № 06939/03-2023) за умовами якого остання отримала кредит в сумі 10 000 грн (п. 1.1 Договору № 06939/03-2023) строком на 25 днів, тобто до 09 квітня 2023 року (п. 1.2 Договору) зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 1,25% на добу (п. 1.4 Договору). Окрім цього, у п. 6.1 Договору № 06939/03-2023передбачено, що він підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 24-25). Для підписання цього договору ОСОБА_1 використала одноразовий ідентифікатор «W8018».

У подальшому, 09 квітня 2023 року та 19 квітня 2023 року ОСОБА_1 зверталася до ТзОВ «АВАНС КРЕДИТ» із відповідними заявками задля відстрочення виконання зобов`язання за вказаними договорами спочатку до 18 квітня 2023 року, а потім до 28 квітня 2023 року (а.с. 27-28). Для підписання цих заявок ОСОБА_1 використала одноразові ідентифікатори «W686» «W897.

12 червня 2023 року між ТзОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТзОВ «АВАНС КРЕДИТ» укладений договір факторингу № 12062023 за умовами п. 1.2 якого на підставі цього договору фактор стає новим кредитом в зобов`язаннях, що виникли із основних договорів та отримує права вимоги за основним договорами в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті боргу за основними договорами, строк платежу за якими настав, відповідно до акту прийому-передачі (додаток № 2 до договору), а також вимоги по основним договорам, які виникнуть в майбутньому (а.с. 29-31).

Додаток № 2 до цього договору як і реєстр боржників до нього в матеріалах справи відсутні.

03 липня 2023 року між ТзОВ «ІНВЕСТРУМ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (далі ТзОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП») укладений договір факторингу № 3072023 за умовами п. 1.2 якого на підставі цього договору фактор стає новим кредитором в зобов`язаннях, що виникли із основних договорів та отримує права вимоги по зобов`язанням за основними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті боргу за основними договорами строк платежу за якими настав, а також вимоги по основним договорам, які виникнуть в майбутньому, з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі відповідно до додатку № 2 до цього договору (а.с. 12-13).

Того ж дня між сторонами вказаного правочину підписаний та скріплений їх печатками акт приймання-передачі письмового та електронного реєстру боржників від 03 липня 2023 року до договору факторингу № 3072023 від 03 липня 2023 року (а.с. 14).

Реєстр боржників за вказаним договором факторингу в матеріалах справи відсутній.

27 жовтня 2023 року між ТзОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу № 27102023 за умовами п. 1.2 якого перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписання сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 15-16).

Того ж дня між сторонами вказаного правочину підписаний та скріплений їх печатками акт приймання-передачі письмового та електронного реєстру боржників за договором факторингу № 27102023 від 27 жовтня 2023 року (а.с. 17).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до вказаного договору факторингу від 15 квітня 2024 року, що засвідчений виключно підписом та печаткою позивача, останній мав набути право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 25109-03/2023 на загальну суму заборгованості 58 500 грн (а.с. 18).

Згідно із здійсненим позивачем розрахунком сума заборгованості відповідачки за кредитним договором № 25109-03/2023 складає 58 500 грн із яких 15 000 грн заборгованість за тілом кредиту та 43 500 грн заборгованість за процентами (а.с. 19).

27 грудня 2023 року між ТзОВ «ІНВЕСТРУМ» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу № 27122023-1 за умовами п. 1.2 якого перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2 після чого фактор стаж кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 32-33).

Того ж дня між сторонами вказаного правочину підписаний та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 27122023-1 від 27 грудня 2023 року (а.с. 34).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до вказаного договору факторингу від 15 квітня 2024 року, що засвідчений виключно підписом та печаткою позивача, останній мав набути право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 06939-03/2023 на загальну суму заборгованості 23 731 грн (а.с. 35).

Згідно із здійсненим позивачем розрахунком сума заборгованості відповідачки за кредитним договором № 06939-03/2023 складає 23 731 грн із яких 10 000 грн заборгованість за тілом кредиту та 13 731 грн заборгованість за процентами (а.с. 36).

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА СУДОВА ПРАКТИКА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Приписи ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою та другою ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

Згідно з пунктом 6 частини першої ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" унормовує, що одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта ст.11 Закону України "Про електронну комерцію").

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною першою ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частина друга ст. 1081 ЦК України визначає, що грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу.

Згідно з положеннями ст.1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання не сприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ

Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Так, щодо доводів сторони відповідача про те, що ОСОБА_1 не підписувала вищевказаних кредитних договорів суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною п`ятою ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2023 року в справі № 212/10457/21 відображений правовий висновок щодо того, що без введення логіна і паролю в інтернет-банкінгу (де обслуговується позичальник), які відомі виключно останньому, здійснення його верифікації, передання ним та отримання кредитором персональних даних від позичальника з метою укладення договору, є неможливим.

Так, за умовами п. 6.1 Договору № 25109-03/2023 та п. 6.1 Договору 06939-03/2023 ОСОБА_1 та її первісні кредитори ТзОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» і ТзОВ «АВАНС КРЕДИТ» дійшли згоди про те, що вищевказані кредитні договори підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Також матеріалами справи підтверджується наявність у вищевказаних договорах персональних даних відповідачки, а саме: номеру паспорта громадянина України, реєстраційного номеру облікової картки платника податків, який присвоєний ОСОБА_1 , а також адреси її місця проживання. Водночас, матеріали справи не містять будь-яких відомостей щодо протиправності дій третіх осіб стосовно відповідачки, як і незаконності заволодінням її персональними даними з метою подальшого укладення вищевказаних кредитних договорів.

За таких обставин, можливо дійти висновку, що зазначені вище кредитні договори підписані саме відповідачкою шляхом введення одноразового ідентифікатора (електронний підпис з одноразовим ідентифікатором) і є укладеними у порядку Закону України «Про електронну комерцію», що повністю відповідає положенням зазначеного Закону та приписам ЦК України. Окремо суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять і сторонами у встановленому процесуальним законом порядку суду не надано доказів, які б свідчили про те, що такі договори визнані недійсними. Тобто, за таких обставин, діє презумпція правомірності правочину, оскільки його недійсність прямо законом також не встановлена.

Проте, стосовно тверджень відповідачки про відсутність доказів на підтвердження факту переходу до позивача прав вимоги за наведеними кредитними договором суд зазначає наступне.

Так, судом із матеріалів справи установлено, що між первісними кредиторами та ТзОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» і ТзОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» укладалися договори факторингу. У подальшому зазначені товариства також уклали із позивачем відповідні договори факторингу за якими ТзОВ «ФК ЄАПБ» мав набути право вимоги до ОСОБА_1 за вищезгаданими кредитними договорами.

Однак, у матеріалах справи відсутні відповідні реєстри боржників за договорами факторингу № 12062023 від 12 червня 2023 року та № 3072023 від 03 липня 2023 року і позивачем не заявлені клопотання про витребування таких письмових доказів, як і не не обґрунтовано причин неможливості їх подання.

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ч.ч. 1-2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року в справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року в справі № 910/12525/20 виснувано, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором.

Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Ураховуючи викладене, можливо дійти висновку, що позивачем не доведений факт переходу прав вимоги за вказаними кредитним договорами від первісних кредиторів до ТзОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» і ТзОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», а отже і не доведена можливість останніх передати таке право вимоги позивачеві. За таких обставин, суд унеможливлений вирішити питання стосовно стягнення із відповідачки на користь позивача спірної заборгованості.

Окрім цього, зважаючи на те, що суд відмовляє у задоволенні позову в зв`язку із недоведеністю позивачем наявності у нього права вимоги до відповідачки за кредитними договорами, то відсутня необхідність надавати подальшу оцінку решті доводів сторони відповідачки.

VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ

Із огляду на результати вирішення спору, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача не підлягають до відшкодування. Судові ж витрати відповідачки перед судом не декларувалися.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23 грудня 2025 року.

Суддя Віктор Мокрецький