Номер провадження 2/754/1559/25
РІШЕННЯ

Іменем України

22 грудня 2025 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Буша Н.Д.,

секретарів судового засідання Зануди І.А., Поліщук Д.В.,

за участі сторін

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Косенко Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Досінчук Федір Іванович, приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Базир Віра Григорівна, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про витребування 1/2 частини нерухомого майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29.07.2024 року задоволено позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 , - витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 19.11.2024 року вказане заочне рішення було скасовано, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

04.02.2025 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Цурка Н.О. надійшли заперечення на позовну заяву та заява про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

Ухвалою суду від 19.02.2025 року задоволено вказане клопотання представника відповідача та залучено до участі у розгляді справи третіх осіб - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

20.02.2025 року від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Цурка Н.О. надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

Ухвалою суду від 24.02.2025 року вказане клопотання про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на спірне майно.

Ухвалою суду від 07.08.2025 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Косенко Наталії Юріївни про витребування доказів, яке було заявлено стороною позивача в судовому засіданні 07.08.2025 року.

21.08.2025 року на адресу суду надійшла витребувана інформація.

Ухвалою суду від 17.09.2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що на підставі договору купівлі -продажу від 16.09.2013 року частина квартири АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 та частина вказаної квартирі її матері ОСОБА_1 . В провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа 754/10390/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_7 про стягнення грошової суми. Заочним рішенням від 05.10.2016 року позов було задоволено. За даним рішенням було відкрито виконавче провадження, в рамках якого державним виконавцем було арештовано та описано частина вказаної квартири. В подальшому частина даної квартири, яка належала ОСОБА_2 була реалізована з електронних торгів та придбана ОСОБА_5 . Дане рішення протягом п`яти років перебувало в провадженні Київського апеляційного суду. Постановою Київського апеляційного суду від 23.08.2022 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05.10.2016 року було скасовано та у задоволені позову було відмовлено. Постановою Верховного Суду від 19.12.2022 року касаційну скаргу залишено без задоволення, рішення Київського апеляційного суду - без змін. Отже, право власності ОСОБА_2 на частину квартири було припинено на підставі виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05.10.2016 року шляхом відчуження з прилюдних торгів. Покупцем належної ОСОБА_2 частини квартири став син стягувача ОСОБА_5 . На підставі підробної розписки ОСОБА_4 в змові з ОСОБА_5 в той же спосіб, що і відносно ОСОБА_2 , її матір ОСОБА_1 , позбавлено права власності на частину квартири. В результаті чого ОСОБА_5 став "власником" всієї квартири АДРЕСА_1 . Під час перебування справи на розгляді в апеляційній інстанції ОСОБА_5 01.04.2021 року продав вказану квартиру племінниці ОСОБА_4 - ОСОБА_6 . Після подачі заяви про поворот виконання рішення суду, 28.04.2023 року квартира була продана згідно договору купівлі-продажу відповідачу ОСОБА_3 . Тобто, остання реалізація квартири відбулася вже після того, як стороні продавця було відомо, що рішення суду скасоване, а розписка, за якою було винесено оскаржуване рішення, містить ознаки підробки, що встановлено двома судовими почеркознавчими експертизами і з цих підстав вже заведено дві кримінальні справи. Таким чином, ОСОБА_4 у змові зі своїм сином ОСОБА_5 вже двічі продали квартиру. Наразі в провадженні Деснянського відділу НП м. Києва перебуває дві кримінальні справи за фактом підробки документів, порушенних відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . У зв`язку з реалізацією нерухомого майна, належного ОСОБА_2 та подальших дій ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_5 позивач, її син ОСОБА_8 є безхатьками, без реєстрації та без житла з 2017 року. З 28.04.2023 року відповідач є добросовісним набувачем, який придбав майно за відплатним договором у особи - ОСОБА_6 , яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, та при цьому власник ОСОБА_2 має право витребувати це майно від набувача, оскільки дане майно вибуло з володіння власника не з її волі шляхом виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05.10.2016 року, яке було скасоване постановою Київського апеляційного суду. Позивач просила позов задовольнити.

В своїх запереченнях на позовну заяву, поданих від 04.02.2025 року представником відповідача - адвокатом Цурка Н.О., остання зазначає, що відповідач ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.04.2023 року є власником спірного нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_3 є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, він придбав таке майно за відплатним договором. Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 05.10. 2016 року (справа № 754/10390/16-ц) позовну заяву ОСОБА_4 задоволено в повному обсязі, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_7 суму заборгованості за договором позики від 07.08.2013 року в розмірі 1 021 799 грн, а також з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 3 445 грн, з ОСОБА_7 в дохід держави судовий збір в розмірі 3 445 грн. 27.10.2016 року Деснянським районним судом міста Києва видано виконавчі листи про солідарне стягнення із ОСОБА_2 , ОСОБА_7 суму заборгованості за договором позики від 07.08.2013 року в розмірі 1 021 799 грн. На виконання указаного рішення були отримані виконавчі листі, які в подальшому пред`явлені для примусового виконання до органу ДВС. Було відкрито виконавче провадження та здійснювалося примусове виконання судового рішення. Також державним виконавцем були винесені відповідні постанови, в тому числі про накладення арешту на майно боржників, оголошено заборону на його відчуження. 15.08.2017 року ухвалою Деснянського районного суду міста Києва за поданням державного виконавця надано дозвіл на примусове проникнення до житла боржників. 23.10.2017 року ухвалою Деснянського районного суду міста Києва зупинено стягнення за виконавчими листами і витребувано з Деснянського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві видані по справі виконавчі листи. 17.07.2018 року ухвалою Деснянського районного суду міста Києва заяву представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_7 про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05.10.2016 року залишено без задоволення. Постановою Київського апеляційного суду від 23.08.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05.10.2016 року в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 07.08.2013 року у розмірі 1 021 799 грн та судового збору у розмірі 3 445 грн., скасовано з ухваленням нового судового рішення в цій частині, а саме у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 07.08.2013 року у розмірі 1 021 799 грн, - відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 19.12.2022 року касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного суду від 23.08.2022 року залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 23.08.2022 року, - без змін. Після цього ОСОБА_2 22.02.2023 року звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з заявою про поворот виконання рішення суду у справі №754/10390/16-ц, в якій просила вирішити питання про поворот виконання рішення суду: повернути їй у власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та грошові кошти у розмірі стягнення за весь період утримання. 13.07.2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Косенко Н.Ю. подала заяву, в якій внесла зміни до заяви про поворот виконання рішення та просила суд здійснити поворот виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16.10.2016 року у справі № 754/10390/16-ц, а саме: стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти, стягнуті з доходів ОСОБА_2 у порядку виконання рішення суду. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01.08.2023 року заяву ОСОБА_2 про поворот виконання рішення суду у справі № 754/10390/16-ц залишено без задоволення. Постановою Київського апеляційного суду від 17.01.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задоволено. Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 01.08.2023 року скасовано. Заяву ОСОБА_2 про поворот виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05.10.2016 року задоволено. Здійснено поворот виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16.10.2016 року у справі № 754/10390/16 та стягнуто з ОСОБА_4 грошові кошти, отримані в порядку виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16.10.2016 року у справі №754/10390/16-ц в розмірі 16 631,71 грн. Тобто, поворот виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16.10.2016 року у справі №754/10390/16 здійснено в обсязі, заявленому ОСОБА_2 ОСОБА_2 не просила суд здійснити поворот виконання рішення суду у справі №754/10390/16-ц шляхом повернення їй у власність 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20.01.2020 року у справі № 754/2350/18 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 340 000 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3 400 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 02.06.2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Трояна С. П. залишено без задоволення. Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20.01.2020 року залишено без змін. Відповідно до копії свідоцтва, посвідченого Мазур О. Ю., державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори від 16.01.2018 року за р. № 11-14 відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі Акту про реалізацію арештованого майна, виданого старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких О.В. від 22.12.2017 року, виконавче провадження НОМЕР_2 посвідчено, що ОСОБА_2 належить на праві власності 1/2 частина спірної квартири. Вказане майно передається за ціною третіх електронних торгів за 179 500 грн. Державним підприємством «СЕТАМ» Філія у м. Києві та Київській обл. від 18.12.2017 року ОСОБА_5 . Отже, з указаного слідує, що 1/2 частина спірної квартири, яка належала ОСОБА_2 , була відчужена на користь третьої особи в порядку виконання рішення суду на прилюдних торгах. Крім цього, згідно з копією свідоцтва, посвідченого Ковіною І.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 06.08.2020 року за р. №609 відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі Акту про проведені електронні торги, складеного 05.08.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Русецьким П. С., виконавче провадження № НОМЕР_1 посвідчено, що ОСОБА_5 належить на праві власності частка спірної квартири, яка придбана ним за 201 400 грн., що раніше належала ОСОБА_1 . Таким чином, ОСОБА_5 набув у власність усю спірну квартиру в цілому в порядку виконання відповідних судових рішень на торгах. У подальшому ОСОБА_5 продав спірну квартиру на підставі договору купівлі продажу від 01.04.2021 року ОСОБА_6 , яка 28.04.2023 року на підставі договору купівлі-продажу продала квартиру АДРЕСА_1 відповідачу у даній справі - ОСОБА_3 . Указане знову таки підтверджує ту обставину, що ОСОБА_3 набув у власність спірну квартиру на законних підставах, а тому він є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна. Тому, представник відповідача просила в позові відмовити.

В судовому засіданні сторона позивача підтримала позовну заяву та просила її задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання 19.11.2025 року сторона відповідача не з`явилась, в попередніх засіданнях проти позову заперечувала, просила в задоволені позову відмовити.

В судове засідання треті особи не з`явились, до суду заяв, клопотань не надходило, про розляд справи повідомлялись належним чином.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши представників сторін, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Русанюком З.З., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за р.№4784 від 16 вересня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках кожна придбали квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року солідарно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 суму заборгованості за договором позики, яка оформлена розпискою від 07 серпня 2013 року в розмірі 1 021 799 грн.

На виконання вказаного заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва постановою державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві було відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 та в подальшому на підставі Акту старшого державного виконавця Диких О.В. від 22 грудня 2017 року було реалізовано арештоване майно - частина однокімнатної квартири АДРЕСА_1 на третіх прилюдних торгах, відповідно до протоколу №304368 ДП «СЕТАМ», переможцем торгів став ОСОБА_5 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатною та призначено її опікуном ОСОБА_1 . Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 15 лютого 2023 року продовжено строк дії рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 року.

Відповідно до копії свідоцтва, посвідченого Мазур О.Ю., державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори від 16 січня 2018 року за р.№11-14 відповідно до ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" та на підставі Акту про реалізацію арештованого майна, виданого старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких О.В. від 22 грудня 2017 року, виконавче провадження НОМЕР_2, посвідчено, що ОСОБА_2 належить на праві власності 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 .

Вказане майно передається за ціною третіх електронних торгів за 179 500 грн. Державним підприємством "СЕТАМ" Філія у м. Києві та Київській обл. від 18.12.2017 року ОСОБА_5 (а.с. 150, Т. І).

Згідно копії свідоцтва, посвідченого Ковіною І.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 06 серпня 2020 року за р.№609 відповідно до ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження", на підставі Акту про проведені електронні торги ВП НОМЕР_1, складеного 05 серпня 2020 року, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Русецьким П.С., посвідчено, що ОСОБА_5 належить на праві власності частка квартири АДРЕСА_1 , яке придбане ОСОБА_5 за 201 400 грн., що раніше належало ОСОБА_1 (а.с. 153, Т.І).

Відповідно до копії договору купівлі - продажу квартири, посвідченого Досінчуком Ф.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 01 квітня 2021 року за р. №435 ОСОБА_5 продав у власність квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_6 (а.с. 146-147, Т.І).

Постановою Київського апеляційного суду від 23 серпня 2022 року заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 07 серпня 2013 року у розмірі 1 021 799 грн. скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову, - відмовлено (а.с. 13-16, Т.І).

Одночасно при розгляді вказаної справи колегія суддів Київського апеляційного суду дійшла висновку, що за результатами проведення повторної судово - почеркознавчої експертизи Українським науково-дослідним інститутом спеціальної техніки та судових експертиз СБУ складено висновок експерта №366/1 від 23.11.2021 року та з`ясовано, що підпис від імені ОСОБА_2 в розписці від 07 серпня 2013 року виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Згідно копії договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Базир В.Г., приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області від 08 квітня 2023 року за р. №265 ОСОБА_6 продала ОСОБА_3 (від імені якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_9 ) спірну квартиру АДРЕСА_1 .

Отже, станом на день розгляду справи в суді власником спірної квартири АДРЕСА_1 є відповідач - ОСОБА_3 .

22 лютого 2023 року Андрєєва Г.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з заявою про поворот виконання рішення суду у справі №754/10390/16, в якій просила вирішити питання про поворот виконання рішення суду - повернути їй у власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та грошові кошти у розмірі стягнення за весь період утримання.

Заявою від 13 липня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Косенко Н.Ю. внесла зміни до заяви про поворот виконання рішення та просила суд здійснити поворот виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2016 року у справі №754/10390/16, а саме: стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти, стягнуті з доходів ОСОБА_2 в порядку виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2016 року у справі №754/10390/16.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01 серпня 2023 року заяву ОСОБА_2 про поворот виконання рішення суду залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задоволено. Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 01 серпня 2023 року скасовано. Заяву ОСОБА_2 про поворот виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05.10.2016 року задоволено. Здійснено поворот виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16.10.2016 року у справі №754/10390/16 та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти, отримані в порядку виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16.10.2016 року у справі №754/10390/16-ц в розмірі 16 631,71 грн.

Статтею 41 Конституції України та статтею 319 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, коли майно вибуло з володіння власника: фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом ( постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 752/13695/18 (провадження № 61-6415св19).

Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках.

За змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно.

Стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Разом з тим стаття 330 ЦК України передбачає можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас, передбачену законом підставу для припинення права власності попереднього власника відповідно до приписів статті 346 ЦК України). Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього.

Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи закон ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Застосування приватно-правових конструкцій з метою створення видимості добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову по своїй суті є недобросовісним та свідчить про зловживання учасниками цивільного обороту. До обставин, які можуть свідчити про те, що учасники створюють видимість добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову, відноситься, зокрема: момент вчинення правочину чи інших дій; суб`єкти, які вчиняють або з якими вчиняються правочини контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір - наприклад, родичі, квазіродичі, пов`язана чи афілійована юридична особа, пов`язані чи афілійовані групи юридичних осіб ( постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року в справі № 522/14900/19 (провадження № 61-10361св22)).

При застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (провадження № 12-10гс21) зазначено, що:

«5.57. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть.

5.58. Прийняття рішення, за наслідком якого добросовісний набувач всупереч приписам статті 388 ЦК України втрачає такий статус, а відтак втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятним та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. Адже не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку з порушеннями інших осіб (продавця чи осіб, які його представляють у силу вимог закону), допущеними в межах процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном, крім випадків передбачених у статті 388 ЦК України.

5.59. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що метою реалізації майна на прилюдних торгах є продаж майна за найвищою ціною внаслідок конкуренції покупців; для успішної конкуренції покупців необхідно, щоб добросовісні покупці були впевнені в тому, що в разі перемоги на прилюдних торгах вони отримають майно вільним від обтяжень і вимог інших осіб (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, пункт 7.6). Тому в разі якщо право власності належало не боржнику, а іншій особі, це не може бути протиставлене покупцю (навіть якщо майно вибуло з володіння такої особи поза її волею), але лише за умови добросовісності покупця.

5.60. Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача, крім приписів ЦК України, слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 37), від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.45), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 53)). Отже, якщо добросовісна особа, тобто та, яка не знала та не могла знати про існування обтяжень речових прав на це майно або про наявність на нього речових прав третіх осіб, придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, то вона вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

5.61. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не могла знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 37, 38), від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункти 46.1, 46.2), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункти 7.15, 7.16), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 54).

5.62. Отже, вирішуючи питання про витребування спірного майна, суди повинні передусім перевіряти добросовісність набувача майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема добросовісно.

На необхідності оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц, пункт 46.1 постанови від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, пункт 6.43 постанови від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19).

5.64. Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності/ недобросовісності набувача, що суттєво як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції, не можуть вважатися такими, що відповідають вимозі законності втручання у право мирного володіння майном».

Розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо (пункт 58 постанови Великої Палати від 14 грудня 2022 року в справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20)).

Отже, витребування майна з володіння іншої особи залежить від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявленням щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Судом встановлено, що спірна частина квартири вийшла з володіння позивача поза її волею, а саме на підставівиконавчого провадження по примусовому виконанню заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року, яким солідарно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 суму богу та яке в подальшому Постановою Київського апеляційного суду від 23 серпня 2022 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 07 серпня 2013 року у розмірі 1 021 799 грн. скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову, - відмовлено.

Отже, майно яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо боргу позивача, яке в подальшому було скасовано, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Власником квартири, в тому числі її частини, щодо якої пред`явлено позов, за результатами торгів став ОСОБА_5 , який є сином ОСОБА_4 та яка одночасно є стягувачем у виконавчому провадженні НОМЕР_2 (а.с. 69, Том І).

Факт родиних відносин між вказаними особами представник відповідача не заперечувала.

За твердженням представника позивача - адвоката Косенко Н.Ю. подальше відчуження спірного майна ОСОБА_5 здійснив своїй родичці ОСОБА_6 , яка є племінницею ОСОБА_4 .

Належних доказів сторона позивача не надала, в тому числі, які були витребувані ухвалою суду за клопотанням представника позивача та беззаперечно підтверджували вказаний факт.

28 квітня 2023 року ОСОБА_6 продала спірну квартиру відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Базир В.Г., приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області. Продаж квартири сторонами договору було вчинено за 1 645 587 грн. (що є еквівалентом 45 000 доларів США), отже характер набуття майна новим власником є оплатним.

Заявляючи позов, представник позивача зазначила в своєму позові та в судовому засіданні підтвердила добросовісність придбання відповідачем спірного майна.

Добросовісним є той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати, а недобросовісним володільцем - та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне.

Суд погоджується з тією обставиною, що відповідач є добросовісним набувачем, оскільки не доведено протилежного та судом не встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав відчужувати майно або що відповідачу було відомо про наявність судової справи щодо позики, результатів розгляду справи та подальшого виконавчого провадження.

На час розгляду справи в правовому полі існують два титульних володільця одного й того ж нерухомого майна. Закон, встановлюючи непорушність права власності, надає перевагу захисту первісного власника майна, але частиною другою статті 388 ЦК України встановлено виключення.

Так, майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

У постанові від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що на підставі частини другої статті 388 ЦК України майно не можна витребувати від добросовісного набувача, якщо воно було примусово реалізоване у порядку, встановленому саме для примусового виконання судових рішень (пункт 84).

Враховуючи, що квартира, в тому числі її частини, щодо якої пред`явлено позов, була продана на прилюдних торгах та має віндикаційний імунітет щодо витребування у нового володільця, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, підсумовуючи викладене, оцінюючи дослідженні докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

В порядку ч. 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2-5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 15,16, 317, 319, 334, 387, 388, 627, 628, 638, 655 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Досінчук Федір Іванович, приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Базир Віра Григорівна, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Досінчук Федір Іванович, приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Базир Віра Григорівна, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про витребування 1/2 частини нерухомого майна з чужого незаконного володіння, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.12.2025 року.

Суддя Н.Д. Буша