Справа № 133/2921/25
Провадження № 22-ц/801/2572/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дурач О. А.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 рокуСправа № 133/2921/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

з участю секретаря судового засідання: Кахно О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу № 133/2921/25 за позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

за апеляційною скаргою представника відповідача АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» - адвоката Чешковського Володимира Анатолійовича на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року, ухвалене у складі судді Дурач О. А., -

встановив:

В серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовомдо АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 20 січня 1988 року по 23.09.2024 року перебував у трудових відносинах з акціонерним товариством «Українська залізниця» виробничим підрозділом ремонтне вагонне депо Козятин, працюючи на посаді інженера - технолога 1 категорії (всі зміни організаційно-правової форми роботодавця, які відбулися протягом 2004-2024рр. підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 20.01.1988 року.

Відповідно до наказу (розпорядження) №58/ос від 10.09.2024 року про припинення трудового договору (контракту) Відповідач звільнив Позивача з посади інженера - технолога 1 категорії згідно ст.38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком, вказавши в наказі, що до виплати належить матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 6 прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2022 рік, що передбачені п.3.10.змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2022 рр., матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 6 прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2023 рік, що передбачені п.3.10.змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2023 рр., матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 6 прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2024 рік, що передбачені п.3.10.змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2024 рр., а також одноразова матеріальна допомога при виході на пенсію.

Однак ні матеріальна допомога на оздоровлення за 2022-2024рр. ні одноразова матеріальна допомога при виході на пенсію при звільненні з роботи не була виплачена, працівниками кадрової та бухгалтерської служби було надано пояснення, що через воєнний стан, виплати призупинені і у разі відновлення виплат кошти надійдуть на картковий зарплатний рахунок, також Позивач просив вказати надати інформацію у якому розмірі мають бути виплати, на що також отримав відмову, з поясненнями, що допомоги не нераховані а тому і не можуть бути виплачені.

02.07.2025 року Позивач звернувся з заявою до Відповідача щодо надання роз`яснення про виплату заборгованості по передбачених Колективним договором виплат, та вказати при цьому точну дату таких виплат.

Листом від 09.07.2025 року №34/342н щодо надання матеріальної допомоги, повідомлено, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні оголошеного Указом Президента від 24.02.2022 року № 64/2022 згідно рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року( протокол № Ц-54/13 Ком.т.) та лист від 25.03.2022 р. призупинено ряд виплат працівникам, які передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення. Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 - 2024 рр. буде здійснена після прийняття окремого рішення правління АТ «Укрзалізниця», про що зазначено у наказі про припинення трудового договору від 10.09.2024 року № 58/ос. На момент звільнення та станом на поточну дату відповідного рішення не прийнято. Також відповідно до протоколу засідання штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.225 року № Ц-1-1.5-25/47-25 щодо розроблення плану дій з операційної ефективності АТ «Укрзалізниця» та у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства, починаючи з 01.04.2025 року та до окремого рішення керівництва виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю за залізничному транспорті призупинено. Також вказано, що при стабілізації фінансового стану товариства зазначені виплати будуть відновлені першочергово.

Також, Позивач звернувся з заявою про виплату заборгованості до виробничого підрозділу «Ремонтне вагонне депо Козятин», на яку 25.07.2025 року отримав відповідь у формі листа № 384, в якому вказано, що одноразова матеріальна допомога при виході на пенсію буде нарахована в сумі 145 011,60 грн. та виплачена після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця», так як на даний час починаючи з 01.04.2025 року та до окремого рішення керівництва виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено ( на виконання протоколу з ефективності від 28.03.2025 року № Ц-1-1, 5 -25/47-25), матеріальна допомога у розмірі 6 прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2022 рік на оздоровлення буде нарахована у розмірі -14 886,00 грн. та виплачена після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця», матеріальна допомога у розмірі 6 прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2023 рік на оздоровлення буде нарахована у розмірі - 16104,00 грн. та виплачена після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця», матеріальна допомога у розмірі 6 прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2024 рік на оздоровлення буде нарахована у розмірі - 18168,00 грн. та виплачена після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця».

З даною відповіддю не згодний, з огляду на наступне. Положення Закону України "Про правовий режим воєнного стану", які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

При цьому, системний аналіз діючого законодавства свідчить про те, що дія Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", якою роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору, поширюється на правовідносини, що виникли з 24.02.2022.

У п.п.3.2.21 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002 - 2006 роки (із змінами та доповненнями) визначено, що при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, передбачена виплата одноразової матеріальної допомоги в залежності від стажу роботи в галузі та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті в залежності від стажу роботи в галузі. Відповідно до п.2.3 зазначеної угоди, жодна із сторін в період дії угоди не може припинити виконання взятих на себе зобов`язань.

За спільною домовленістю сторін в угоду можуть вноситись зміни та доповнення, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові і соціальні гарантії, передбачені законодавством України та цієї угодою (п.2.4 угоди).

Відповідачем не надано доказів внесення змін до угоди стосовно призупинення на період дії військового стану в Україні нарахування та виплати належних працівникам додаткових виплат, зокрема, одноразової матеріальної допомоги та додаткової матеріальної допомоги.

При цьому, відповідно до протоколу правління від 14.03.2022 № Ц-54/31 Ком.т. керівництвом АТ "Укрзалізниця" було прийнято рішення щодо призупинення додаткових виплат, передбачених Галузевою угодою та колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (окрім матеріальної допомоги на лікування та на поховання).

Рішенням правління (витяг з протоколу №Ц-82/63 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024) були поновлені виплати одноразової матеріальної допомоги працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнились/ будуть звільнені у період з січня до грудня 2024 року в порядку черговості.

Відповідно до листа члена правління АТ «Укрзалізниця» від 04.04.2025 №Ц-5-1.5-25/122-25, у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільнені працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію призупинено.

Позивач звільнився з роботи 23.09.2024 року, тобто на нього не може розповсюджується рішення, яке прийнято Відповідачем в квітні 2025 року.

Позивач наголошує, що зупинення дії окремих положень колективного договору за ініціативою роботодавця згідно ст.11 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" не дає підстав для не проведення розрахунку в повному обсязі з працівником, що звільняється у зв`язку з виходом на пенсію.

Відповідно до листа від 25.07.2025 року № 384 виробничого підрозділу «Ремонтне вагонне депо Козятин» одноразова матеріальна допомога при виході на пенсію нараховано - 145 011,60 грн., матеріальна допомога на оздоровлення за 2022 рік-14 886,00 грн. матеріальна допомога на оздоровлення за 2023 р. - 16104,00 грн., матеріальна допомога на оздоровлення за 2024 р. - 18 168,00 грн.

На думку позивача, відповідачем при звільненні позивача безпідставно, в порушення встановленого порядку, не нараховані та не виплачені всі суми, які підлягали виплаті, а саме, матеріальна допомога на оздоровлення за 2022-2024 рр. у розмірі 49 158 грн. та одноразова матеріальна допомога при виході на пенсію у розмірі 145 011,60 грн. Просить стягнути вказані суми з відповідача.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 , одноразову матеріальну допомогу при виході на пенсію у розмірі 145011,60 грн. (сто сорок п`ять тисяч одинадцять гривень) 60 коп.» матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 р. - 14 886, 00 грн, ( чотирнадцять тисяч вісімсот вісімдесят шість гривень) 00 коп., матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023 р. -16104,00 грн. ( шістнадцять тисяч сто чотири гривні) 00 коп., матеріальну допомогу на оздоровлення за 2024 р. - 18 168,00 грн. ( вісімнадцять тисяч сто шістдесят вісім гривень) та. середній заробіток, за весь час затримки виплати належних йому сум при звільненні у розмірі 216 216,42 грн. (двісті шістнадцять тисяч двісті шістнадцять гривень) 42 коп.;

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 , на відшкодування витрат на правничу допомогу 8000 грн. ( вісім тисяч гривень).

Представник АТ "Українська залізниця" подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Представник відповідача АТ «Українська залізниця» в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просила суд її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість проведення судового розгляду у відсутність осіб, які не з`явилися.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги на рішення суду, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення за таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 20 січня 1988 року по 23.09.2024 року перебував у трудових відносинах з акціонерним товариством «Українська залізниця» виробничим підрозділом ремонтне вагонне депо Козятин, працюючи на посаді інженера - технолога 1 категорії (всі зміни організаційно-правової форми роботодавця, які відбулися протягом 2004-2024рр. підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 20.01.1988 року.

Відповідно до наказу (розпорядження) №58/ос від 10.09.2024 року про припинення трудового договору (контракту) Відповідач звільнив Позивача з посади інженера - технолога 1 категорії згідно ст.38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком, вказавши в наказі, що до виплати належить матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 6 прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2022 рік, що передбачені п.3.10.змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2022 рр., матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 6 прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2023 рік, що передбачені п.3.10.змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2023 рр., матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 6 прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2024 рік, що передбачені п.3.10.змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2024 рр., а також одноразова матеріальна допомога при виході на пенсію.

Матеріальна допомога на оздоровлення за 2022-2024рр., одноразова матеріальна допомога при виході на пенсію при звільненні з роботи не були виплачені.

Листом від 09.07.2025 року №34/342н щодо надання матеріальної допомоги, повідомлено, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні оголошеного Указом Президента від 24.02.2022 року № 64/2022 згідно рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року( протокол № Ц-54/13 Ком.т.) та лист від 25.03.2022 р. призупинено ряд виплат працівникам, які передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення. Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 - 2024 рр. буде здійснена після прийняття окремого рішення правління АТ «Укрзалізниця», про що зазначено у наказі про припинення трудового договору від 10.09.2024 року № 58/ос. На момент звільнення та станом на поточну дату відповідного рішення не прийнято. Також відповідно до протоколу засідання штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.225 року № Ц-1-1.5-25/47-25 щодо розроблення плану дій з операційної ефективності АТ «Укрзалізниця» та у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства, починаючи з 01.04.2025 року та до окремого рішення керівництва виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю за залізничному транспорті призупинено. Також вказано, що при стабілізації фінансового стану товариства зазначені виплати будуть відновлені першочергово.

Згідно відповіді виробничого підрозділу «Ремонтне вагонне депо Козятин», № 384, одноразова матеріальна допомога при виході на пенсію буде нарахована в сумі 145 011,60 грн. та виплачена після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця», так як на даний час починаючи з 01.04.2025 року та до окремого рішення керівництва виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено ( на виконання протоколу з ефективності від 28.03.2025 року № Ц-1-1, 5 -25/47-25), матеріальна допомога у розмірі 6 прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2022 рік на оздоровлення буде нарахована у розмірі -14 886,00 грн. та виплачена після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця», матеріальна допомога у розмірі 6 прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2023 рік на оздоровлення буде нарахована у розмірі - 16104,00 грн. та виплачена після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця», матеріальна допомога у розмірі 6 прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2024 рік на оздоровлення буде нарахована у розмірі - 18168,00 грн. та виплачена після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця».

У п.п.3.2.21 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002 - 2006 роки (із змінами та доповненнями) визначено, що при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, передбачена виплата одноразової матеріальної допомоги в залежності від стажу роботи в галузі та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті в залежності від стажу роботи в галузі. Відповідно до п.2.3 зазначеної угоди, жодна із сторін в період дії угоди не може припинити виконання взятих на себе зобов`язань.

За спільною домовленістю сторін в угоду можуть вноситись зміни та доповнення, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові і соціальні гарантії, передбачені законодавством України та цієї угодою (п.2.4 угоди).

Відповідно до протоколу правління від 14.03.2022 № Ц-54/31 Ком.т. керівництвом АТ "Укрзалізниця" було прийнято рішення щодо призупинення додаткових виплат, передбачених Галузевою угодою та колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (окрім матеріальної допомоги на лікування та на поховання).

Рішенням правління (витяг з протоколу №Ц-82/63 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024) були поновлені виплати одноразової матеріальної допомоги працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнились/ будуть звільнені у період з січня до грудня 2024 року в порядку черговості.

Відповідно до листа члена правління АТ «Укрзалізниця» від 04.04.2025 №Ц-5-1.5-25/122-25, у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільнені працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію призупинено.

Суд звертає увагу, що позивач звільнився з роботи 23.09.2024 року, у зв`язку з чим норми, обмежуючі виплату вказаних видів матеріальної допомоги, до нього не застосовуються.

Суми заборгованості, вказані в відповіді відповідача № 384, які позивач просить стягнути на його користь, відповідачем не спростовані, фактично визнаються сторонами та не вимагають додаткового доказування.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Частиною 2 ст.97 КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних

відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців (ст.10 КЗпП України).

Умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали (ч.1 ст.5 Закону України "Про колективні договори і угоди").

Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду (ч.1 ст.9 Закону України "Про колективні договори і угоди").

За приписами ст.13 КЗпП України, ст.7 Закону України "Про колективні договори і угоди" зміст колективного договору визначається сторонами. У колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо форм, системи, розмірів заробітної плати, інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю, незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, фізичної особи, яка використовує найману працю, так і для працівників (ст.18 КЗпП України). Указом Президента України від 24.02.202 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" передбачено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", який набув чинності 24.03.2022, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Згідно з ч.1 ст.11 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" визначено, що цей Закон діє з початку воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану.

Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" (п.2 Прикінцевих положень КЗпП України).

Таким чином, положення Закону України "Про правовий режим воєнного стану", які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

При цьому, системний аналіз діючого законодавства свідчить про те, що дія Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", якою роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору, поширюється на правовідносини, що виникли з 24.02.2022.

У п.п.3.2.21 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002 - 2006 роки (із змінами та доповненнями) визначено, що при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, передбачена виплата одноразової матеріальної допомоги в залежності від стажу роботи в галузі та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті в залежності від стажу роботи в галузі. Відповідно до п.2.3 зазначеної угоди, жодна із сторін в період дії угоди не може припинити виконання взятих на себе зобов`язань.

За спільною домовленістю сторін в угоду можуть вноситись зміни та доповнення, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові і соціальні гарантії, передбачені законодавством України та цієї угодою (п.2.4 угоди).

Відповідачем не надано доказів внесення змін до угоди стосовно призупинення на період дії військового стану в Україні нарахування та виплати належних працівникам додаткових виплат, зокрема, одноразової матеріальної допомоги та додаткової матеріальної допомоги.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Такої ж за суттю позиції дотримувався і Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 234/7936/14-ц (провадження № 6-2159цс15), у постанові від 31 травня 2017 року у справі № 759/7662/15-ц (провадження № 6-1185цс16), у постанові від 15.06.2020 р. (справа № 337/1279/17, провадження № 61-14960ск19).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні.

Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.

Невиплачена позивачу при звільненні сума складається з одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію у розмірі 145011 (сто сорок п`ять тисяч одинадцять гривень) 60 коп.» матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 р. - 14 886, 00 грн, ( чотирнадцять тисяч вісімсот вісімдесят шість гривень) 00 коп., матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023 р. -16104,00 грн. ( шістнадцять тисяч сто чотири гривні) 00 коп., матеріальну допомогу на оздоровлення за 2024 р. - 18 168,00 грн. ( вісімнадцять тисяч сто шістдесят вісім гривень) та середній заробіток, за весь час затримки виплати належних йому сум при звільненні у розмірі 216 216,42 грн. (двісті шістнадцять тисяч двісті шістнадцять гривень) 42 коп. Вказані суми відповідачем не оспорюються, оскільки вони фактично зазначені самим відповідачем в листах на ім`я позивача, які досліджені судом. Спростувань даних розрахунків суду першої інстанції не надано, а тому суд правильно з ними погодився.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апеляційної скарги:

Щодо права позивача вимагати стягнення невиплачених йому належних сум при звільненні, ОСОБА_1 з 20 січня 1988 року по 23.09.2024 року перебував у трудових відносинах з акціонерним товариством «Українська залізниця» виробничим підрозділом ремонтне вагонне депо Козятин, працюючи на посаді інженера - технолога 1 категорії (всі зміни організаційно-правової форми роботодавця, які відбулися протягом 2004-2024рр. підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 20.01.1988 року.

Відповідно до наказу (розпорядження) №58/ос від 10.09.2024 року про припинення трудового договору (контракту) Відповідач звільнив Позивача з посади інженера - технолога 1 категорії згідно ст.38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком, вказавши в наказі, що до виплати належить матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 6 прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2022 рік, що передбачені п.3.10.змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2022 рр., матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 6 прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2023 рік, що передбачені п.3.10.змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2023 рр., матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 6 прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2024 рік, що передбачені п.3.10.змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2024 рр., а також одноразова матеріальна допомога при виході на пенсію.

Матеріальна допомога на оздоровлення за 2022-2024рр., одноразова матеріальна допомога при виході на пенсію при звільненні з роботи не були виплачені.

Листом від 09.07.2025 року №34/342н щодо надання матеріальної допомоги, повідомлено, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні оголошеного Указом Президента від 24.02.2022 року № 64/2022 згідно рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року( протокол № Ц-54/13 Ком.т.) та лист від 25.03.2022 р. призупинено ряд виплат працівникам, які передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення. Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 - 2024 рр. буде здійснена після прийняття окремого рішення правління АТ «Укрзалізниця», про що зазначено у наказі про припинення трудового договору від 10.09.2024 року № 58/ос. На момент звільнення та станом на поточну дату відповідного рішення не прийнято. Також відповідно до протоколу засідання штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.225 року № Ц-1-1.5-25/47-25 щодо розроблення плану дій з операційної ефективності АТ «Укрзалізниця» та у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства, починаючи з 01.04.2025 року та до окремого рішення керівництва виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю за залізничному транспорті призупинено. Також вказано, що при стабілізації фінансового стану товариства зазначені виплати будуть відновлені першочергово.

Згідно відповіді виробничого підрозділу «Ремонтне вагонне депо Козятин», № 384, одноразова матеріальна допомога при виході на пенсію буде нарахована в сумі 145 011,60 грн. та виплачена після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця», так як на даний час починаючи з 01.04.2025 року та до окремого рішення керівництва виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено ( на виконання протоколу з ефективності від 28.03.2025 року № Ц-1-1, 5 -25/47-25), матеріальна допомога у розмірі 6 прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2022 рік на оздоровлення буде нарахована у розмірі -14 886,00 грн. та виплачена після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця», матеріальна допомога у розмірі 6 прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2023 рік на оздоровлення буде нарахована у розмірі - 16104,00 грн. та виплачена після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця», матеріальна допомога у розмірі 6 прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2024 рік на оздоровлення буде нарахована у розмірі - 18168,00 грн. та виплачена після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця».

У п.п.3.2.21 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002 - 2006 роки (із змінами та доповненнями) визначено, що при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, передбачена виплата одноразової матеріальної допомоги в залежності від стажу роботи в галузі та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті в залежності від стажу роботи в галузі. Відповідно до п.2.3 зазначеної угоди, жодна із сторін в період дії угоди не може припинити виконання взятих на себе зобов`язань.

За спільною домовленістю сторін в угоду можуть вноситись зміни та доповнення, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові і соціальні гарантії, передбачені законодавством України та цієї угодою (п.2.4 угоди).

Відповідно до протоколу правління від 14.03.2022 № Ц-54/31 Ком.т. керівництвом АТ "Укрзалізниця" було прийнято рішення щодо призупинення додаткових виплат, передбачених Галузевою угодою та колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (окрім матеріальної допомоги на лікування та на поховання).

Рішенням правління (витяг з протоколу №Ц-82/63 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024) були поновлені виплати одноразової матеріальної допомоги працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнились/ будуть звільнені у період з січня до грудня 2024 року в порядку черговості.

Відповідно до листа члена правління АТ «Укрзалізниця» від 04.04.2025 №Ц-5-1.5-25/122-25, у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільнені працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію призупинено.

Проте, позивач звільнився з роботи 23.09.2024 року, у зв`язку з чим норми, обмежуючі виплату вказаних видів матеріальної допомоги, до нього не застосовуються.

Суми заборгованості, вказані в відповіді відповідача № 384, які позивач просить стягнути на його користь, відповідачем визнаються та не вимагають додаткового доказування.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (реєстр. № 13388) у період дії воєнного стану роботодавець може ініціювати зупинення дії окремих положень колективного договору, які регулюють відносини, визначені цим Законом. Дія таких положень може бути зупинена тільки за взаємною згодою сторін колективного договору у порядку, визначеному цим колективним договором.Частина перша статті 11 в редакції Закону № 4582-IX від 21.08.2025.

Попередня редакція частини першої статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачала, що на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Законом України про внесення зміни до статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (реєстр. № 13388) також передбачається, що протягом трьох місяців з моменту набрання ним чинності сторони колективного договору проводять колективні переговори щодо поновлення окремих зупинених положень колективного договору. У разі ухвалення спільного рішення щодо поновлення дії окремих положень колективного договору, сторона роботодавця повідомляє про таке рішення орган, що здійснив повідомну реєстрацію цього колективного договору, у тижневий строк.

Прийнятий Закон спрямований на удосконалення процедури зупинення окремих положень колективного договору, а також дозволить врегулювати питання щодо чинності тих колективних договорів (і?х положень), дію яких було зупинено відповідно до старої редакції статті 11 Закону "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану".

Щодо обґрунтованості нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку:

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України (у редакції, чинній на час звільнення позивача) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Статтею 117 КЗпП України (в редакції, чинній станом на час звільнення позивача) передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 рок у справі № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) вказано, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, який спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11 -1210апп19)».

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон № 2352-ІХ), який набрав чинності з 19 липня 2022 року, статтю 117 КЗпП України викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звільнений 23 вересня 2024 року, тобто після набуття чинності Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон № 2352-ІХ).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 у зв`язку з не проведенням із ним повного розрахунку в день звільнення набув право на стягнення з колишнього роботодавця сум, передбачених статтею 117 КЗпП України за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Розрахунок середнього заробітку у розмірі 216 216,42 грн. за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але в межах шестимісячного строку (132 робочих дні), викладений у позовній заяві є належним чином обґрунтованим.

Обставина щодо визначення позивачем середньоденної заробітної плати у сумі 1638 грн. визнаються учасниками справи.

Відповідно до частини1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Щодо дотримання тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат

Велика палата Конституційного Суду України 11 грудня 2025 року розглянула справу за конституційним поданням Верховного Суду про конституційність частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України (далі Кодекс) та ухвалила Рішення № 1-р/2025.

Згідно з частиною першою статті 233 Кодексу «працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті».

Дослідивши питання, порушені в конституційному поданні, Конституційний Суд виснував, що оспорюваний припис Кодексу в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат є таким, що не відповідає Конституції України.

У Рішенні наголошується, що установлення тримісячного строку звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат суперечить Конституції України, оскільки призводить до фактичного звуження змісту та обсягу конституційних прав, гарантованих статтями 43 і 55 Конституції України, порушує гарантії своєчасного одержання винагороди за працю та позбавляє працівника реальної можливості ефективно реалізувати право на судовий захист, що суперечить частині першій статті 8, частині сьомій статті 43, частині першій статті 55 Конституції України.

Суд постановив, що частина перша статті 233 Кодексу, визнана неконституційною, утрачає чинність із дня ухвалення Судом цього Рішення.

Інші доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для відповідача, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив :

Апеляційну скаргу представника відповідача АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» - адвоката Чешковського Володимира Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

Ю.Б. Стадник