КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №366/1878/25 Головуючий у суді І інстанції:Слободян Н.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Болотова Є.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 04 вересня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №624008244 від 16.07.2021 в розмірі 58198,00 грн; судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказують, що 16.07.2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №624008244 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач добровільно за допомогою мережі інтернет перейшла на офіційний сайт ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» www.moneyveo.ua, ознайомився з правилами надання грошових позики, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого відповідач добровільно заявила про бажання отримання коштів, подавши відповідну заявку, вказала суму грошових коштів, яку вона бажає отримати одразу після укладення договору та плановий строк дострокового повернення кредиту; зазначила свої персональні дані, в тому числі і банківську картку № НОМЕР_1 , на яку в подальшому отримала грошові кошти в сумі 22000,00 грн, пройшовши декілька етапів підтвердження наміру вступити у договірні відносини та уклала кредитний договір.

28.11.2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019 та додаткові угоди до нього, якими продовжувався строк його дії, за умовами якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №624008244 від 16.07.2021. (реєстр №156 від 19.10.2021).

05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01. Відповідно до умов договору ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс»» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором№624008244 від 16.07.2021. (Реєстр №9 від 30.05.2023).

29.05.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 29/05/25, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №624008244 від 16.07.2021. (реєстр б/н від 29.05.2025).

Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 04 вересня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 624008244 від 16.07.2021 року у розмірі 58198 грн, з них: 22 000 грн - тіло кредиту, 36198 грн - нараховані відсотки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» судовий збір у розмірі 2422, 40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, 09 жовтня 2025 року ОСОБА_1 направила на поштову адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що відповідачка не мала жодних намірів підписувати будь-які угоди з пролонгації строку кредитування. Пролонгація кредиту не відповідає інтересам позичальника, оскільки подовжує строк кредитування та дає можливість кредитору нараховувати проценти за користування кредитом протягом подовженого (пролонгованого) строку.

Вказувала, що умовами договору № 624008244 від 16.07.2025 року сторони узгодили суму кредиту - 22 000 грн, яка має бути повернута до 18.08.2021 року.

З огляду на вказане позивач (кредитор) має право нараховувати передбачені договором проценти тільки впродовж кредитування, який згідно п. 1.7 договору кредитної лінії становить 30 днів.

Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять.

Як зазначав суд першої інстанції, відповідачем до суду надіслано звернення, у якому зазначалося про внесення в рахунок погашення заборгованості 25100 грн. Суд також звертав увагу, що у розрахунку заборгованості, наданому первісним кредитором, зазначена сума - 25100,00 грн., яка сплачена відповідачкою 08.10.2021 року, як і та, що внесена нею 18.08.2021 року у розмірі 6171,00 грн.

Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі.

Вказувала, що надані позивачем розрахунок заборгованості та витяг з реєстру боржників до договору факторингу не можуть вважатися належними доказами на підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором № 624008244 від 16.07.2021 року у розмірі 58198,00 грн, з них: 22 000,00 грн - тіло кредиту, 36 198,00 грн - нараховані відсотки.

Відтак, відповідачка вважає, що її заборгованість за кредитним договором по тілу кредиту та несплаченими відсотками відсутня, а тому вимоги позивача є безпідставними та необгрунтованими.

Як на безпідставність нарахування процентів, відповідачка посилалась на запроваджений карантин на території України (Covid-19) у період з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року, а також воєнний стан в Україні, та зазначала, що відповідно до положень законодавства, на час дії воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця), тобто позивача неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги також посилалась на положення п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яким визначено, що несправедливими є, зокрема умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

31 жовтня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ТОВ «ФК «ЕЙС» - Полякова О.В., в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, суд вважає, що ТОВ «ФК «ЕЙС», як правонаступник, вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та заборгованості за відсотками.

Вирішуючи питання судових витрат в частині стягнення з відповідачки на користь позивача сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 141 ЦПК України.

Вирішуючи питання щодо судових витрат в частині витрат на правову допомогу, суд першої інстанції керувався зокрема положеннями ст. 141, 133 ЦПК України та обгрунтовував свої висновки тим, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн є обґрунтованим та доведеним. Від відповідача жодних заперечень щодо заявлених витрат на правову допомогу (їх завищеності) не надходило.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Встановлено, що 16.07.2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 за допомогою електронного сервісу, що міститься на сайті www.moneyveo.ua, укладено кредитний договір № 624008244.

Кредитний договір, паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «MNV5F6U6», який було відправлено їй на номер мобільного телефону НОМЕР_2 , зазначений у заявці на отримання грошових коштів у кредит від 16.07.2021 року, в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (а.с. 21, 34-38 зворотній бік).

Згідно паспорта споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору № 624008244, наданого позивачем, тип кредиту: кредитна лінія; ліміт кредиту: 100 - 22000 грн.; строк кредитування - 1-30 днів (з можливістю продовження строку); мета отримання кредиту: на споживчі цілі; процентна ставка - фіксована; дисконтна процентна ставка: 3,65 % - 620,5%; індивідуальна процентна ставка: 310,25 - 620,5%; базова процентна ставка: 620,5%; реальна річна процентна ставка - 649% річних (а.с. 34).

Відповідно до платіжного доручення від 16.07.2021 року, ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» перерахувало ОСОБА_1 на картку НОМЕР_4 грошові кошти у розмірі 22000,00 грн, згідно договору № 624008244 від 16.07.2021 року (а.с. 11).

У договорі № 624008244 від 16.07.2025 року сторони узгодили: суму кредиту - 22000 грн, яка має бути повернута до 18.08.2021 року. ( п.1.2 Договору).

У п.1.7 Договору визначено, що кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту Позичальником, а саме до 15.08.2025 року.

Відповідно до п.1.8 Договору сторони погодили, що встановлений в п.1.7 Договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено Позичальником, шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження Дисконтного періоду.

Відповідно до п.1.12. Договору сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Дисконтного періоду блокує можливість отримання Позичальником нових Траншів за Договором та є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії Кредитної лінії (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах:

1.12.1. зобов?язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов?язання Позичальника по оплат основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев?яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду;

1.12.2. з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов?язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 (вісімсот тридцять дев?ять цілих п?ять десятих) процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним.

Відповідно до п.4.3. Договору сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п. 1.7.2. Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01 (а.с. 80-85).

Відповідно до умов Додаткової угоди № 19, укладеної між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28 листопада 2019 року, сторони дійшли згоди викласти п.8.2 договору в наступній редакції: «строк дії договору закінчується 31 грудня 2020 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором» (а.с. 85, зворот).

Відповідно до Додаткової угоди № 26, укладеної між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 31.12.2020 року, договір факторингу викладений у новій редакції (а.с.86-90)

Відповідно до Додаткової угоди № 27, укладеної між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 31.12.2021, сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2022 включно (а.с. 91).

Додатковою угодою № 31, укладеною між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 31.12.2022, продовжити строк дії договору до 31.12.2023 включно (а.с.92).

Відповідно до Додаткової угоди № 32, укладеної між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 31.12.2023, сторони домовилися продовжити строк дії договору до 31.12.2024 (а.с. 42).

Відповідно до реєстру прав вимоги № 156 від 19.10.2021, на виконання договору факторингу № 28/1118-01, ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 624008244 від 16.07.2021 на загальну суму 30874,00 грн, з них: 22000 грн - тіло кредиту, 8874,00 грн - нараховані відсотки (а.с.78-79).

05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, строк дії якого продовжувався додатковими угодами №3 від 03.08.2021, №3 від 30.12.2022, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 624008244 від 16.07.2021 року на загальну суму 58198,00 грн, з них: 22000 грн - тіло кредиту, 36198,00 грн - нараховані відсотки, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року (а.с. 67-69, 70-75).

В подальшому, ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «ФК «ЕЙС» право вимоги до відповідача кредитним договором № 624008244 від 16.07.2021 відповідно до договору факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 (а.с. 60-65).

Відповідно до реєстру боржників до зазначеного договору факторингу від 29.05.2025 року до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 624008244 від 16.07.2021 року на загальну суму 58198,00 грн, з них: 22000 грн - тіло кредиту, 36198,00 грн - нараховані відсотки (а.с. 57-59).

Відповідно до виписки з особового рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором №624008244 загальна заборгованість відповідача станом на 05.06.2025 року становить 58198,00 грн, з низ: 22000,00 грн - тіло кредиту, 3819800 грн- нараховані відсотки (а.с. 43).

Інформацією, наданою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (а. с 80-81) підтверджено, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) було емітовно платіжну картку № НОМЕР_4 , 16.07.2021 року на цю картку було зараховано 22 000 грн, номер телефону НОМЕР_5 був закріплений за цією платіжною карткою як фінансовий номер телефону (а.с. 132-136, 138-141).

Відповідачем до суду першої інстанції надіслано звернення, у якому вона зазначала про те, що внесла в рахунок погашення заборгованості 25100 грн (а.с. 142-143, 147-148).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки фактично отримані та використані відповідачкою кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення його прав, у зв`язку з цим позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, та сплати відсотків.

Доводи апеляційної скарги щодо нарахування відсотків поза межами строку кредитування, суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на наступне.

Умовами кредитного договору передбачено, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Дисконтного періоду (15.08.2021 року) є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії Кредитної лінії (продовження загального строку дії договору на наступних умовах: 1.12.1 зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду; 1.12.2. з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним.

У пункті 4.3. договору сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 днів від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідачкою не спростовано факт користування кредитними коштами після закінчення дисконтного періоду, тому за умовами договору строк дії кредитної лінії був продовжений.

Також з наданих позивачем розрахунків «ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» не вбачається нарахування відсотків поза межами строку кредитування з урахуванням його продовження (а.с. 44-46).

Отже, нарахування відсотків повністю обґрунтовано та не суперечить умовам договору, з якими відповідач ознайомлена та підписанням електронним одноразовим ідентифікатором підтвердила та погодилась з умовами даного кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачкою сплачено заборгованість у розмірі 25100 грн, яка була сплачена 08.10.2021 року та 18.08.2021 року у розмірі 6171 грн, а тому заборгованість за кредитним договором по тілу кредиту та несплаченими відсотками відсутня, суд апеляційної інстанції відхиляє.

Так, дійсно у розрахунку заборгованості, наданому первісним кредитором зазначена сума 25 100,00 грн, яка сплачена 08.10.2021 року, як і та, що внесена 18.08.2021 року у сумі 6171,00 грн. були враховані та спрямовані на погашення нарахованих відсотків (а.с.45-46). Однак, у зв`язку з тим, що повністю заборгованість за нарахованими відсотками погашена не була, кредитор продовжив їх нарахування у межах узгоджених договором 90 днів після закінчення дисконтного (30-денного) періоду. Зазначений строк закінчився 14.12.2021 року, а відсотки нараховувались по 12.12.2021 включно (а.с.44).

Доводи апеляційної скарги про безпідставність нарахування позикодавцем відсотків у період дії карантинних обмежень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, та введенням в Україні воєнного стану, суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на наступне.

Законом України від 17 березня 2020 року № 533-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнений пунктом шостим, що передбачає у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (у тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.

Крім того, згідно з пунктом п`ятнадцятим розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Вказані положення набрали чинності 04 липня 2020 року.

Отже, з системного аналізу вище наведеного вбачається, що в період дії карантину позичальник не звільняється від обов`язку платити вчасно і в повному обсязі за кредитом (тіло боргу та проценти), а лише звільняється позичальника від штрафних санкцій за порушення цих обов`язків.

Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З урахуванням положень Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 року, п. 18 розділу«Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, позичальники також не звільняються від обов`язку сплачувати щомісячні платежі за споживчими кредитами в період дії на території України воєнного стану.

Що стосується посилання відповідачки в апеляційній скарзі на положення п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Однак, дана норма стосується вимог щодо про нарахування неустойки (пені, штрафу) яку позивач не нараховував.

Підписуючи договір, відповідачка погодилася з розміром процентів за користування кредитними коштами, які передбачені умовами цього договору.

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17 зроблено висновок, що недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.

Однак, при розгляді даної справи в суді першої інстанції, відповідачка не заявляла зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами, у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, суд апеляційної інстанції відхиляє посилання відповідачки на порушення позивачем статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Що стосується стягнутих судом першої інстанції витрат на правничу допомогу, судом апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено, що звертаючись до суду із вказаним позовом ТОВ «ФК «ЕЙС»» просило стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Суд першої інстанції вважав заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу обґрунтованим та доведеним, водночас від відповідача жодних заперечень щодо заявлених витрат на правову допомогу (їх завищеності) не надходило.

Суд апеляційної інстанції враховує, що згідно з висновками наведеними у постанові Верховного Суду від 24.01.2022 року у справі № 757/36628/16-ц (провадження № 61-19062св21) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідачка подаючи апеляційну скаргу, висновки суду в цій частині не спростувала та обгрунтування (заперечення) з приводу визначеного судом першої інстанції розмір у витрат на правову допомогу апеляційна скарга не містить, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості на власний розсуд встановлювати, в чому полягає неправильність висновків суду в цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 04 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «23» грудня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

Є.В. Болотов