Справа № 204/5362/25
Провадження № 2-п/204/30/25 р.
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Невгомонної Л.В.

за участю представника заявника ОСОБА_1

за участю позивача в режимі відеоконференції ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі заяву представника відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 22 вересня 2025 року у цивільній справі № 204/5362/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла заява від представника відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 22 вересня 2025 року у цивільній справі № 204/5362/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, - і скасування цього рішення суду з призначенням розгляду справи у загальному порядку. В обґрунтування своєї заяви вказано на те, що ОСОБА_4 вважає заочне рішення Чечелівського районного суду м. Дніпра від 22.09.2025 року незаконним і необґрунтованим, винесеним всупереч меті та завданням цивільного судочинства, за неповного з`ясування обставин, за неправильного застосування норм матеріального та з порушеннями норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи. Хоча у матеріалах справи зазначено, що відповідач і його представник були повідомлені належним чином про дату та час судових засідань, відповідач неодноразово подавав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з участю у інших судових засіданнях у ті самі дні, про що суд був належним чином поінформований. Незважаючи на це, суд не врахував зазначені обставини та провів розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, чим фактично позбавив відповідача можливості висловити свою позицію, подати докази та скористатися правом на правову допомогу. Відповідач ОСОБА_4 не мав можливості брати участь у судовому засіданні без участі свого адвоката, оскільки справа стосується прав та інтересів малолітньої дитини, а сам відповідач не має спеціальних юридичних знань і без професійної правової допомоги не міг повноцінно реалізувати своє право на захист та подання доказів, що підтверджують його позицію. Не було з`ясовано, чи дійсно шлюбні відносини між сторонами повністю припинені, чи продовжують вони підтримувати сімейні зв`язки або спільно проживати, що має безпосереднє значення для визначення підстав розірвання шлюбу. Також суд не встановив фактичного місця проживання малолітньої дитини, не дослідив умови її утримання, виховання та забезпечення належного догляду. Окрім того, суд не надав оцінки можливості та доцільності участі батька у вихованні дитини, не перевірив його ставлення до виконання батьківських обов`язків, рівень залученості у життя дитини та здатність забезпечувати її інтереси. Фактично відповідач не отримував жодних процесуальних документів від суду чи від позивача, що підтверджується відсутністю відповідних поштових повідомлень про вручення. Таким чином, відповідач був повністю позбавлений можливості реалізувати своє право на захист, гарантоване ст. 13, 43, 178 ЦПК України, а саме - подати мотивований відзив, викласти заперечення проти позову, подати власні докази та пояснення. З огляду на те, що позов не був направлений відповідачу, вимагати від нього подання відзиву в межах визначеного строку є необґрунтованим, оскільки особа не може підготувати процесуальний документ на текст, з яким навіть не була ознайомлена. Така ситуація свідчить про порушення принципу змагальності сторін і права відповідача на справедливий судовий розгляд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позивач в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви, вказала що наполягає на розлучанні, ніяких дій для примирення відповідач не здійснював, спілкуються з відповідачем лише про дитину.

Представник відповідача в судовому засіданні просив задовольнити заяву.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Встановлено, що заочним рішенням Чечелівський районний суд міста Дніпра від 22 вересня 2025 року по справі №204/5362/25 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , укладений у Соборному районному у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 397, в якому є малолітня дитина - розірвано.

Статтею 285 ЦПК України передбачено, що у заяві про перегляд заочного рішення, зокрема, повинно бути зазначено обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це, посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінивши наведені в заяві про перегляд заочного рішення доводи, суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

У заяві про перегляд заочного рішення заявник посилається на те, що повідомлення про відкриття провадження у справі, про порядок і строк подання відзиву та копію рішення суду він не отримувала та їй не було відомо про розгляд справи.

Суд зазначає, що копія ухвали про відкриття провадження у справі з копіями матеріалів позовної заяви, направлялися відповідачу за адресою його зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , однак повернулися на адресу суду не врученими з відмітками пошти у довідках про причини невручення «за закінченням строку зберігання».

Крім того, представник відповідача ОСОБА_1 має зареєстрований кабінет в системі «Електронний суд», позовна заява позивачкою подана також через систему «Електронний суд», тобто представник відповідача мав можливість ознайомитися з матеріалами справи в своєму кабінеті.

При цьому, суд забезпечив дотримання процесуальних прав відповідача шляхом ухвалення заочного рішення та надання відповідачу можливості звернутися до суду із заявою про його перегляд.

Крім того, посилання відповідача на те, що судом не взято до уваги клопотання про відкладення розгляду не відповідає дійсності, оскільки судові засідання які було призначено на 02 липня 2025 року та 03 вересня 2025 року було відкладено на підставі клопотання відповідача. За цей проміжок часу, стороною відповідача інших клопотань, відзиву до суду не подано. Клопотання про відкладення розгляду справи, на судове засідання, яке було призначено на 22 вересня 2025 року о 11 год. 30 хв., надійшло через Електронний суд об 11 год. 45 хв., зареєстровано в системі ЄСІТС о 12 год. 42 хв. та передано судді об 13 год. 30 хв.

Щодо посилання відповідача проте, що суд не встановив фактичного місця проживання малолітньої дитини, не дослідив умови її утримання, виховання та забезпечення належного догляду, слід зазначити, що заочне рішення від 22 вересня 2025 року ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Також, слід зазначити, що справа перебуває у провадженні суду тривалий час з 19 травня 2025 року. Як пояснила позивачка, відповідач за цей час не вчиняв ніяких дій щодо примирення з нею.

Відповідно до ч.1 ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що:

- відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин,

- докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, заочне рішення підлягає скасування за сукупністю двох умов: наявність поважних причин неявки у судове засідання та неподання відзиву та істотність доказів, на які посилається відповідач, для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У відповідності до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте, завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї, не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя.

Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї.

Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Згідно з п.10 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

При ухваленні заочного рішення судом було встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, вказує що почуття любові та розуміння між подружжям згасли, стосунки зіпсувались, спроби зберегти сім`ю не дали результатів. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. На переконання позивача, спільне проживання та збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.

На підставі цього, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим, оскільки сторони подружні відносини припинили, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу позивач вважає неможливим.

Не можуть бути підставою для відмови у розірванні шлюбу бажання відповідача зберегти шлюб та подружні відносини, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Докази про можливість збереження сім`ї сторін відсутні.

Заява відповідача про скасування заочного рішення не містить посилання на жодні докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, та які вказують на можливість збереження шлюбу, та до заяви такі докази не долучені.

Згідно п.1 ч.3 ст.287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що до заяви про перегляд заочного рішення суду взагалі не надано доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, відтак, підстав для скасування заочного рішення, передбачених ч.1 ст.288 ЦПК України, немає, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 258-261, 284-289, 352-354 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 22 вересня 2025 року у цивільній справі № 204/5362/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу - відмовити.

Заочне рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 22 вересня 2025 року у цивільній справі № 204/5362/25 може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Суд вважає необхідним роз`яснити відповідачеві, що строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала суду не підлягає оскарженню окремо від рішення суду та набирає законної сили негайно з моменту її проголошення суддею.

Суддя В.В. Самсонова