Справа № 953/2805/24
провадження № 2-др/632/12/25
"25" грудня 2025 р. м. Златопіль
Златопільський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді Кузьменко С.Л., за участю секретаря судового засідання Хохлової І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника відповідача Шафоростова Валентина Олександровича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області, ухваленим 18 листопада 2024 року за результатами розгляду цивільної справи № 953/2805/24 задоволено частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» та вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованість за договором про надання банківських послуг та послуг сфері страхування 010/0245/82/0518476, укладеним між відповідачем та публічним акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» від 26.04.2016 року, який припинив дію між сторонами 26.04.2020 року, у розмірі 29778,23 грн. (двадцять дев`ять тисяч сімсот сімдесят вісім грн. 23 коп.), що включає усі передбачені договором платежі, включаючи тіло кредиту, проценти, комісії, страховки тощо.

22 листопада 2024 року (зареєстровано канцелярією 25 листопада 2024 року) засобами Електронного суду до суду звернувся представник відповідача адвокат Шафоростов Валентин Олександрович, який просив суд постановити додаткове судове рішення за результатами розгляду справи та стягнути з позивача на користь відповідача 15000,00 грн. як витрати на професійну правничу допомогу за відповідним договором про надання правової допомоги від 14.09.2024 року та актом наданих послуг №2805 від 15.11.2024 року, які обидві були складені з боку юридичної особи адвокатського бюро «Валентина Шафоростова» та саме вказаній юридичній особі відповідач сплатив двома платежами 15000,00 грн.

Ухвалою судді від 02 грудня 2024 року відмовлено у та відкритті та прийнятті додаткового рішення щодо стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. через звернення до суду не учасника справи, що унеможливлює розгляд відповідної заяви по суті.

17 грудня 2024 року представником відповідача адвокатом Шафоростовим В.О. подано апеляційну скаргу на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області про відмову в прийнятті додаткового рішення.

Постановою Харківського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 02 грудня 2024 року про відмову у прийняття додаткового рішення - задовольено частково.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 02 грудня 2024 року про відмову у прийнятті додаткового рішення скасувати і справу в цій частині направити до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття заяви про ухвалення додаткового рішення.

Ухвалою судді від 25 листопада 2025 року заяву про самовідвід судді Библіва С.В. від участі у розгляді заяви адвоката Шафоростова Валентина Олександровича, представника ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 953/2805/24 в провадженні № 2/632/643/24 за позовною заявою ТОВ «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено та відведено суддю.

28 листопада 2025 року (зареєстровано канцелярією 1 грудня 2025 року) засобами Електронного суду до суду звернувся ТОВ «Колект центр» із запереченнями на заяву про стягнення витрат на правову допомогу, понесених відповідачем у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Ухвалою судді від 09 грудня 2025 року заяву адвоката Шафоростова Валентина Олександровича, представника ОСОБА_1 , про відвід судді Кочнєва О.В. від участі у розгляді заяви адвоката Шафоростова В.О. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 953/2805/24 в провадженні № 2/632/643/24 за позовною заявою ТОВ «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості вирішено залишити без задоволення.

Ухвалою судді від 11 грудня 2025 року заяву судді Златопільського міськрайонного суду Харківської області Кочнєва Олег Володимировича про самовідвід від розгляду провадження за заявою адвоката Шафоростова Валентина Олександровича про стягнення судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу з боку сторони відповідача у цивільній справі за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено. Відведено суддю Златопільського міськрайонного суду Харківської області Кочнєва Олега Володимировича від участі у розгляді цивільної справи №953/2805/24, провадження №2-др/632/12/25.

17 грудня 2025 року призначено питання про ухвалення додаткового рішення за заявою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Шафоростова В.О. про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу, понесених відповідачем у зв`язку з розглядом у суді першої інстанції в цивільній справі за позовною заявою ТОВ «Колект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, до розгляду у судовому засіданні з викликом учасників провадження на 25 грудня 2025 року.

19 грудня 2025 року від представника ОСОБА_1 адвоката Шафоростова В.О. надійшла заява про проведення судового засідання без участі відповідача ОСОБА_1 і представника відповідача адвоката Шафоростова В.О., заяву про стягнення витрат на правову допомогу, понесених відповідачем у зв`язку з розглядом справи №952/2805/24 у суді першої інстанції підтримують в повному обсязі.

25 грудня 2025 року в судове засідання сторони не прибули, про дату час та місце слухання заяви представника відповідача адвоката Шафоростова В.О.про ухвалення додаткового рішення повідомлялися належним чином.

Будучи належним чином повідомленими про місце, дату і час судового розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, учасники справи у судове засідання не з`явилися, причин неявки не повідомили.

Через неявку сторін,фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України.

За правилами, визначеними ч.ч. 2, 3, 4 ст. 270 ЦПК України, заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося, рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області, ухваленим 18 листопада 2024 року за результатами розгляду цивільної справи № 953/2805/24 задоволено частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» та вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованість за договором про надання банківських послуг та послуг сфері страхування 010/0245/82/0518476, укладеним між відповідачем та публічним акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» від 26.04.2016 року, який припинив дію між сторонами 26.04.2020 року, у розмірі 29778,23 грн. (двадцять дев`ять тисяч сімсот сімдесят вісім грн. 23 коп.), що включає усі передбачені договором платежі, включаючи тіло кредиту, проценти, комісії, страховки тошо.

22 листопада 2024 року (зареєстровано канцелярією 25 листопада 2024 року) засобами Електронного суду до суду звернувся представник відповідача адвокат Шафоростов Валентин Олександрович, який просив суд постановити додаткове судове рішення за результатами розгляду справи та стягнути з позивача на користь відповідача 15000,00 грн. як витрати на професійну правничу допомогу за відповідним договором про надання правової допомоги від 14.09.2024 року та актом наданих послуг №2805 від 15.11.2024 року, які обидві були складені з боку юридичної особи адвокатського бюро «Валентина Шафоростова» та саме вказаній юридичній особі відповідач сплатив двома платежами 15000,00 грн.

Пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно зі ст. 133 цього Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачено) відповідною стороною або третьою особою.

Така правова позиція викладена в постанові, ухваленій об`єднаною палатою Верховного Суду 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи, 14.09.2021 між ОСОБА_1 та Адвокатським Бюро «Валентина Шафоростова» було укладено Договір про надання правової допомоги.

Відповідно до п. 1.1. Договору про надання правової допомоги Фоменко О.В. дає доручення, а Бюро зобов`язується за дорученням Клієнта надавати йому правову допомогу у формі представництва інтересів, захисту та інших видів правової допомоги.

Пунктом 2.1. Договору про надання правової допомоги визначено, що за виконання Бюро доручення Фоменко О.В. сплачує гонорар у розмірі та строки визначені Актом наданих послуг (правової допомоги), який підписується сторонами.

07 серпня 2024 року між Фоменко О.В. та Бюро укладено Додаткову угоду до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 2805, відповідно до п. 1.1. Додаткової угоди Фоменко О.В. надав, а Бюро прийняло до виконання доручення Клієнта надати необхідну правову допомогу при розгляді судами всіх інстанцій справи 953/2805/24 за позовом ТОВ «Колект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Відповідно до пункту 1.3. Додаткової угоди сторони погодили, що усього розмір фіксованого гонорару та витрат Бюро, у тому числі, але не виключно податкові витрати, поштові витрати, банківські витрати за виконання Доручення у суді першої інстанції визначеного у пункті 1.1. Додаткової угоди складає 15 000,00 грн., який підлягає сплаті до 30.09.2024.

15.11.2024 сторонами підписано акт наданих послуг (правової допомоги) № 2805, який містить детальний опис наданих послуг (надання правової допомоги), згідно до якого Фоменко О.В. прийняв, а Бюро надало на виконання доручення Клієнта необхідну правову допомогу при розгляді судом першої інстанції справи 953/2805/24 за позовом ТОВ «Колект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а саме підготовка Заяви про надання доступу до справи у підсистемі «Електронний Суд»; ознайомлення з матеріалами справи № 953/2805/24 в електронному вигляді; підготовка Відзиву на позовну заяву від 13.09.2024 у справі № 953/2805/24, яка розглядається Первомайським міськрайонним судом Харківської області; підготовки Додаткових пояснень від 06.11.2024 року разом з додатками у справі 953/2805/24, яка розглядається Первомайським міськрайонним судом Харківської області; підготовки Заяви про стягнення витрат на правову допомогу у справі №953/2805/24, яка розглядається Первомайським міськрайонним судом Харківської області. Пунктом 2.1. Акту погоджено, що розмір гонорару складає 15 000,00 грн., який на момент підписання Акта сплачений у повному обсязі Клієнтом, що підтверджується платіжними інструкціями № від 16.09.2024 та № від 27.09.2024.

Згідно положень частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини (стаття 30 зазначеного Закону).

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Також згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Згідно статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України) 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно частиною 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 5 зазначеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторонни або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такий висновок виклав Верховний Суд у своїй постанові, ухваленій 13 січня 2021 року у цивільній справі № 596/2305/18-ц.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для певної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Крім того, за змістом ст. 137 ЦПК України при доведеності факту надання правничої допомоги та вартості таких послуг, відсутність доказів про фактичну сплату за надані послуги для розподілу витрат на професійну правичу допомогу за результатами розгляду справи, відповідно до ч. 8 ст. 141 цього ж Кодексу, не мають правового значення.

Так, у п. 1 ч. 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Таким чином, законодавець не передбачив можливості для відмови судом у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, яка фактично надана, а тому суд за правилами, визначеними ч.ч. 4-6 ст.137, ч.ч. 3, 4 ст.141 ЦПК України у такому разі повинен з`ясувати питання про наявність чи відсутність підстав для зменшення таких витрат.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ зазначив, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Таким чином, при вирішенні питання про розподіл судових витрат для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату гонорару у певному розмірі.

З огляду на вказане вище, а також зважаючи на принцип співмірності наданої правничої допомоги із заявленим до стягнення розміром судових витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою, врахувавши предмет спору, що виник між сторонами, складність справи та виконані адвокатом роботи (надані ослуги), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також час, витрачений на виконання таких робіт (надання послуг), значення справи для сторін, суд доходить висновку про доцільність зменшення заявлених представником відповідача Шафоростова В.О. витрат на професійну правничу допомогу із 15000 гривень 00 копійок до 5000 гривень 00 копійок, що, на думку суду, буде відповідати критеріям співмірності, закріпленим у ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

Визначаючи розмір таких витрат суд також взяв до уваги і фактичний загальний час, протягом якого відбувалися судові засідання у справі, відносно-сталу судову практику у справах про розірвання договорів оренди землі, що не викликало потреб у ретельній деталізації правової позиції, викладеної у тексті позовної заяви.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі №910/3929/18 та інших.

Таким чином заяву про ухвалення додаткового судового рішення слід задовольнити частково, стягнувши із позивача на користь відповідача 5000 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 137, 259, 264, 265, 270 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Заяву представника відповідача Шафоростова Валентина Олександровича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ТОВ «Коллект центр» (юридична адреса: 01133, м. Київ, вул. Мєчнікова, буд. 3, офіс 306, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С. Л. Кузьменко