КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 362/176/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 грудня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області, ухвалене у складі судді Поповича О.В. в м. Васильків 08 вересня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа Акціонерне товариство «ОТП Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В грудні 2024 року позивач ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № від 18 жовтня 2021 року у розмірі 17998,83 грн. та судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що 18 жовтня 2021 року ОСОБА_1 уклала з АТ «ОТП Банк» кредитний договір № , за умовами якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його в розмірі 17997 грн. на споживчі цілі. Протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі, передбаченому п. 1.2 кредитного договору. Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів на рахунок погашення боргових зобов`язань, реквізити якого визначені у додатку № 1 до кредитного договору. Датою (моментом) надання банком та отримання позичальником кредиту вважається дата підписання позичальником кредитного договору. Кредит видається шляхом видачі суми кредиту у вигляді готівкових коштів через касу банку. У разі отримання кредиту також і на оплату послуг у продавця та/або на оплату комісійної винагороди за виплачу кредиту на поточний рахунок продавця послуг та/або утримання банком комісійної винагороди за видачу кредиту. Відповідач підтвердила, що перед укладенням кредитного договору попередньо ознайомлена зі всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі положеннями договору та всіх додатків до них, невід`ємною частиною яких є заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк», та які розміщені на офіційному сайті банку.

Так як відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин, внаслідок чого 21 жовтня 2022 року згідно умов договору факторингу № 21/10/22, АТ «ОТП Банк» відступлено право вимоги за кредитним договором № від 18 жовтня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до відповідача.

В зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань заборгованість за кредитним договором станом на 21 жовтня 2022 року становить 17998,83 грн., а саме заборгованість по тілу кредиту 17997 грн., заборгованість по відсоткам 30317 грн.

ТОВ «Діджи Фінанс» в порядку досудового врегулювання спору направляло досудову вимогу від 25 вересня 2023 року на адресу відповідача, яка залишилась невиконаною, сума заборгованості не повернута.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2025 року в позові відмовлено.

Позивач ТОВ «Діджи Фінанс», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, покласти на відповідача судові витрати.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що суд першої інстанції не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи.

Повторно викладав обставини укладення кредитного договору № від 18 жовтня 2021 року та його умови, відповідно до яких банк надає позичальнику кредитні кошти, а позичальник зобов`язується їх отримати та повернути на таких умовах: загальна сума кредиту 17997 грн., строк повернення кредиту до 18 квітня 2023 року включно, згідно п. 1.2 кредитного договору протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка у розмірі 0,01 % річних. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів.

Як вбачається з п. 3 кредитного договору, ознайомившись з публічним договором про видачу та обслуговування міжнародних платіжних карток (особистих), та на підставі заяви-анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк», які розміщені на офіційному сайті банку, відповідач виявив бажання оформити поточний (картковий) рахунок у національній валюті (гривня) та отримати електронний платіжний засіб MC Gold (PayPass) з номером рахунку IBAN НОМЕР_1 , при цьому у розділі щодо підключення послуги sms-інформування зазначено відмітку «ні», а також міститься підпис позичальника та дата, що підтверджують отримання картки та ПІН-конверту.

Наводив зміст ст. 626, 1054, 204, 205, 1055, 207, 526, 610, 611, 1050 ЦК України, зазначав, що таким чином ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву на отримання кредиту/опитувальний лист та кредитний договір, пройшовши процедуру ідентифікації клієнта, уклала з АТ «ОТП Банк» кредитний договір, що підтверджується її підписом на зазначених документах, а факт укладення договору, отримання кредитних коштів та користування ними за допомогою виданої банком кредитної картки відповідач не спростувала.

Банк виконав передбачені договором зобов`язання, надавши відповідний кредит на кредитну картку. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача перед банком станом на 21 жовтня 2023 року становить 17998,83 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту 17997 грн. та заборгованості за відсотками 1,83 грн.

Вказана заборгованість узгоджується з наданим до суду першої інстанції звітом-рахунком заборгованості відповідача.

Вважав, що наданий позивачем звіт-рахунок, який містить інформацію про рух коштів відповідача, розмір використаних кредитних коштів та розмір коштів, які були внесені в рахунок погашення заборгованості, відповідає вимогам первинного документу, а тому є належним та допустимим доказом.

Наводив зміст п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку та бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, згідно якого виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій та призначаються для видачі або відсилання клієнту, а отже є належними, допустимими доказами щодо заборгованості за кредитним договором, і до аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц.

Наводив зміст ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», якою передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій; для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи; первинні і зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Вказував, що такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11 березня 2015 року в справі № 6-16цс15.

Вважав, що наданий позивачем звіт-рахунок по рахунку ОСОБА_1 є належним та допустимим доказом отримання відповідачем кредитних коштів та розміру його заборгованості.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а остання його не повернула, суд помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, пославшись на те, що вимоги про стягнення простроченого тіла кредиту є безпідставними через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в заяві-анкеті, оскільки тіло кредиту і прострочене тіло кредиту не є тотожними поняттями.

За даних обставин вважав, що наявні підстави для задоволення вимог банку в оскаржуваній частині, стягнувши на його користь заборгованість в розмірі 17998,83 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту 17997 грн. та заборгованості за відсотками 1,83 грн.

Підсумовував, що суд першої інстанції не встановив фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Діджи Фінанс» не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи ТОВ «Діджи Фінанс» у позові, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості і недоведеності заявлених вимог, вказавши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 17998,83 грн., не надано доказів, які б беззаперечно свідчили про отримання відповідачем по справі кредитних коштів та їх розмір.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2021 року АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № , згідно п. 1.1 якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: загальний розмір кредиту 17997 грн., який складається з 17507 грн. на придбання товару, 490 грн. на сплату додаткових послуг банку, а саме послуга «смс+ Довідка», дата остаточного повернення кредиту 18 квітня 2023 року, фіксована процентна ставка у розмірі 0,01 % річних, повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів. У графі підключення послуги «смс-інформування» проставлено відмітку в полі «ні» (а. с. 65 - 72).

21 жовтня 2022 року АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» уклали договір факторингу № 21/10/22, за умовами п. 1.1 якого клієнт (первісний кредитор) передає, а фактор (новий кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості (а. с. 47 - 61).

Згідно витягу з додатку до договору факторингу № 21/10/22 від 21 жовтня 2022 року, на користь позивача ТОВ «Діджи Фінанс» від АТ «ОТП Банк» відступлено право вимоги за кредитним договором № від 18 жовтня 2021 року, укладеним з ОСОБА_1 , сума заборгованості разом 17998,83 грн., з якої: сума заборгованості за тілом - 17997 грн., сума заборгованості за відсотками - 30317 грн., сума заборгованості за комісією - 0 грн., сума заборгованості за пенею - 0 грн. (а. с. 17а, 40).

Листом від 25 вересня 2023 року ТОВ «Діджи Фінанс» направило на адресу ОСОБА_1 досудову вимогу, у якій вимагало сплатити заборгованість за кредитним договором у розмірі 17998,83 грн. в термін до 31 жовтня 2023 року (а. с. 63).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 18 жовтня 2021 року по клієнту ОСОБА_1 , станом на 21 жовтня 2022 року використано коштів в розмірі 7476 грн., нараховано відсотків 1959,65 грн., надійшло коштів 3738 грн., заборгованість 5697,65 грн. (а. с. 18 - 26).

Згідно звіту-рахунку ОТП Банк за період з 18 жовтня 2021 року по 21 жовтня 2022 року по рахунку ОСОБА_1 , IBAN НОМЕР_1 , статус рахунку - закритий, зазначено, що всього надійшло за період 7738 грн., списано за період 15047,46 грн., загальний розмір кредиту 0,00 грн., боргові зобов`язання за кредитом (без урахування відсотків за користування) станом на 18 жовтня 2024 року - 0,00 грн. (а. с. 27).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 525, 526, 546 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України,за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язань клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Так, судом вірно встановлено, що наданий суду розрахунок заборгованості не містить відомостей про заявлений позивачем розмір заборгованості відповідача, натомість згідно такого розрахунку заборгованість ОСОБА_1 становить 5697,65 грн.

При цьому єдиним документом, де зазначено розмір кредитної заборгованості, заявленої позивачем до стягнення, є витяг з додатку до договору факторингу від 21 жовтня 2022 року № 21/10/22, відповідно до якого заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 28 вересня 2022 року становить суму 17998,83 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 17997 грн. за заборгованості по відсоткам у розмірі 30317 грн., отже наведений документ також містить істотні неточності, які позбавляють суд можливості встановити дійсний розмір заборгованості відповідача.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції і додатково звертає увагу, що за умовами кредитного договору від 18 жовтня 2021 року № загальний розмір кредиту 17997 грн. складається з 17507 грн. на придбання товару, 490 грн. на сплату додаткових послуг банку, а саме послуга «смс+ Довідка», однак при цьому у графі підключення послуги «смс-інформування» проставлено відмітку в полі «ні» (а. с. 65, 66), тобто послуга, вартість якої входить в загальний розмір кредиту, фактично не підключена, що свідчить про відсутність згоди сторін щодо істотних умов договору.

Звіт-рахунок за період з 18 жовтня 2021 року по 21 жовтня 2022 року, складений 18 жовтня 2024 року, містить відомості щодо обігу сум, які також не дають підстав для визначення розміру заборгованості відповідача, заявленої позивачем до стягнення, оскільки згідно даного документу, за вказаний період надійшло 7738 грн., списано 15047,46 грн., а боргові зобов`язання за кредитом станом на 18 жовтня 2024 року взагалі відсутні (зазначено розмір кредиту 0,00 грн., боргові зобов`язання за кредитом без урахування відсотків за користування 0,00 грн.) (а. с. 27).

Також у самому позові вказується, що заборгованість станом на 21 жовтня 2022 року становить 17998,83 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту 17997 грн., заборгованості по відсоткам 30317 грн. (а. с. 4), що арифметично неможливо.

Неподання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а саме:

- відсутність логічної та арифметичної узгодженості в розмірі заборгованості відповідача перед ТОВ «Діджи Фінанс», який зазначено у позові, в розмірі 17998,83 грн., з яких заборгованість та тілом кредиту становить 17997 грн., заборгованість за відсотками 30317 грн., що не може арифметично утворювати разом суму заборгованості 17998,83 грн.,

- відсутність узгодженості заявленої до стягнення заборгованості з іншими доказами, наданими позивачем на підтвердження розміру заборгованості (кредитним договором, у якому загальний розмір кредиту включає вартість непідключеної послуги в розмірі 490 грн.; звітом-рахунком, у якому зазначено відомості про обіг грошових коштів у вигляді їх надходження в розмірі 7738 грн., списання 15047,46 грн. та зазначено про відсутність боргових зобов`язань за кредитом),

стало підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позову та про відмову в позові з цих підстав.

Апеляційний суд враховує, що в апеляційній скарзі ТОВ «Діджи Фінанс» зазначає вже про іншу структуру заборгованості в загальному розмірі 17998,83 грн., яка складається з тіла кредиту 17997 грн. та заборгованості за відсотками 1,87 грн., яка, поміж іншого, також не підтверджується належними та допустимими доказами. При цьому, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем зазначалися складові заборгованості в іншому розмірі, і саме в такому розмірі вони оцінювалися судом першої інстанції, доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

При цьому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не надано доказів, які б беззаперечно свідчили про отримання відповідачем по справі кредитних коштів та їх розмір, оскільки у звіті-рахунку від 18 жовтня 2024 року, на який ТОВ «Діджи Фінанс» посилається як на первинний документ, який є належним та допустимим доказом отримання відповідачем кредитних коштів та розміру заборгованості, відсутні відомості як щодо зарахування АТ «ОТП Банк» коштів на рахунок ОСОБА_1 в розмірі 17997 грн., так і використання нею цих коштів в зазначеному розмірі.

Так, зі звіту-рахунку, складеного АТ «ОТП Банк» за період з 18 жовтня 2021 року по 21 жовтня 2022 року вбачається, що картковий рахунок IBAN НОМЕР_1 відкритий на ім`я ОСОБА_1 та по цьому рахунку вбачається надходження коштів на суму 7738 грн., списання 15047,46 грн. При цьому у цьому звіті не вбачається видачі кредиту за умовами кредитного договору у розмірі 17997 грн., лише має місце покупка у COMFI 18 жовтня 2021 року на суму 138 грн. та зняття готівки у банкоматі на загальну суму 3600 грн. Проте наведені розрахункові періоди за кожний рік, періодичні операції, кредитна лінія визначена з нульовим показником, порядок нарахування процентів не визначений, проте вбачається перенесення процентів за користування кредитом на суму заборгованості. Вказане у свою чергу унеможливлює встановлення обставин видачі кредитних коштів (суми, дати) та порядок нарахування процентів за користування кредитом (процентна ставка та суми).

Наведене дає підстави для висновку про неоднозначність розміру заборгованості відповідача, що міститься у наданих позивачем доказах та позовній заяві.

Крім того, наданий позивачем звіт-рахунок не містить відомостей про підписанта (прізвище, посада), який склав такий розрахунок від імені АТ «ОТП Банк», що є обов`язковим реквізитом виписки з рахунку, передбаченим п. 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, в зв`язку з чим такий звіт-рахунок не відповідає вимогам первинного документу, а по своїй суті є складеною одноособово АТ «ОТП Банк» відомістю про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 .

Апеляційний суд не може погодитися з безпідставними доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи, зважаючи на те, що судом першої інстанції під час судового розгляду розглянуто всі надані позивачем докази, яким надано належну правову оцінку, розглянуто справу неупереджено та об`єктивно на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених відповідними доказами, наданими кожною стороною та учасником справи, відповідно до норм матеріального права та із дотриманням норм процесуального права, враховуючи висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційний суд в контексті вищевикладених аргументів звертає увагу, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо розміру заборгованості ОСОБА_1 , факту надання і розміру наданих кредитних коштів стало підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже зазначені позивачем обставини про заборгованість відповідача в розмірі 17998,83 грн. належними та допустимими доказами не підтверджені.

За даних обставин, оскільки тягар доказування обставин, якими ТОВ «Діджи Фінанс» обґрунтовує свої вимоги, покладено на позивача, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що факт укладення договору, отримання кредитних коштів та користування ними за допомогою виданої банком кредитної картки відповідач не спростувала.

Повторне викладення позивачем в апеляційній скарзі обставин, на які він посилався в позовній заяві, не становить підставу для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції позивач не був позбавлений можливості доводити перед судом переконливість своїх доводів, надавши до позовної заяви відповідні докази, однак зазначеною процесуальною можливістю не скористався.

Апеляційним судом відхиляються як безпідставні, з огляду на фактичну відсутність в мотивувальній частині судового рішення відповідних висновків, з якими не погоджується позивач, доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції встановив, що банк надав відповідачу кредит, а остання його не повернула, та помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, пославшись на те, що вимоги про стягнення простроченого тіла кредиту є безпідставними через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в заяві-анкеті, оскільки тіло кредиту і прострочене тіло кредиту не є тотожними поняттями.

Таким чином, оскаржене судове рішення є достатньо вмотивованим та містить висновки суду щодо обставин, які мають значення для вирішення спору. Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди із рішенням суду першої інстанції і переоцінки доказів та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.