КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Чугуновим Михайлом Вікторовичем, на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2025 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором № 28186-04/2024 в розмірі 25 902 грн. 50 коп., з яких: 7 970 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17 932 грн. 50 коп. - сума заборгованості за відсотками;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за договором позики № 79626893 у розмірі 21 598 грн. 80 коп., з яких: 12 300 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 321 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками; 5 977 грн. 80 коп. - сума заборгованості за відсотками за понадстрокове користування позикою.

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 16.04.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 28168-04/2024.

19.09.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 19092024, за яким право вимоги за вказаним кредитним договором було відступлено на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

10.05.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 було укладено договір позики № 79626893.

14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 14/06/21 та, в подальшому додаткові угоди до нього, за яким право вимоги за вказаним договором позики було відступлено на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Проте, відповідачка взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту і повернення позики та сплати відсотків за укладеними договорами не виконує, тому у неї виникла заборгованість за кредитами, яка порушує права позивача, оскільки за відповідними договорами факторингу він набув право вимоги, у зв`язку із чим позивач просить стягнути із відповідача на свою користь заборгованість в загальному розмірі 47 501 грн. 30 коп.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22.09.2025 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» кредитну заборгованість в сумі 47 501 грн. 30 коп. та 3 021 грн. 00 коп. у відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідачка, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Посилається на те, що судом першої інстанції помилково встановлено, що відзив подано з порушенням процесуального строку і тому протиправно не прийнято його до уваги, що призвело до невірного висновку про необхідність задоволення позову.

Вказує, що позивачем не було доведено факту укладення кредитного договору та договору позики, оскільки позивач не надав жодного доказу того, що первісними кредиторами взагалі було направлено, а відповідачем отримано одноразові ідентифікатори та використано їх для підписання договорів. Тексти договорів кредиту і позики не містять жодних положень, які б роз`ясняли відомості про порядок (технологію) їх укладення в електронній формі та в них не зазначений чіткий порядок створення на накладення електронних підписів сторонами договору. Позивачем не надано доказів реєстрації ОСОБА_1 в електронних кабінетах кредиторів. Докази надсилання одноразових ідентифікаторів на будь-який з зазначених номерів телефонів у договорах теж відсутні, як і будь-яке підтвердження їх приналежності саме ОСОБА_1 .

Посилається на те, що позивач не підтвердив факт обміну електронними повідомленнями між ним та відповідачем, що спростовує доводи про укладення правочину у порядку ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Вказує, що суд першої інстанції не перевіривши факт існування рахунку «№ НОМЕР_2» безпідставно вирішив, що він належить відповідачеві та необґрунтовано задовольнив позов. При цьому, посилається на те, що оскільки рахунок в долучених до позовної заяви документах повністю не зазначений, що унеможливлює ідентифікацію рахунку, на який були надіслані кошти і кому рахунок належить, а тому факт перерахування коштів не є доведеним, що судом першої інстанції залишено поза увагою.

Зазначає, що позивачем не було доведено факту переходу права вимоги за договорами.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 24.11.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

05.12.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить оскаржуване рішення залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 16.04.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 28186-04/2024, за умовами якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 10 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (далі - Договір № 28186-04/2024).

Відповідно до п. 1.6. Договору № 28186-04/2024, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_2 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту за вказаними реквізитами (а.с. 7-9).

Разом з цим, 16.04.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було підписано додаток № 1 до Договору № 28186-04/2024, в якому визначено графік платежів (а.с. 10).

При цьому, до укладення договору про споживчий кредит ОСОБА_1 було надано інформацію про умови кредитування за договором № 28186-04/2024, відображену у паспорті споживчого кредиту (а.с. 11-12).

На підтвердження факту перерахування коштів за договором відповідачці позивачем надано лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 3466_34 від 30.01.2025 (а.с. 13).

Разом з цим, 19.04.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 19092024, у відповідності до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження ТОВ «Аванс Кредит» (ціна продажу) за плату, а ТОВ «Аванс Кредит» відступити ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Аванс Кредит». Перелік боржників, підстави виникнення грошової вимоги зазначені у Реєстрі боржників (а.с. 14-16).

На виконання умов зазначеного договору 19.09.2024 ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 19092024 від 19.09.2024 (а.с. 17).

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 19.09.2024 до договору факторингу № 19092024 від 19.09.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки за договором № 28186-04/2024 в сумі 25 902 грн. 50 коп., з яких: 7 970 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 17 932 грн. 50 коп. - заборгованість за відсотками (а.с. 18).

Також, 10.05.2024 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 79626893, за умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти (позику), на погоджений умовами договору строк (строк позики), для задоволення власних потреб (без конкретної споживчої мети), шляхом їх перерахування на банківських рахунок позичальника із використання реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (далі - Договір № 79626893).

Згідно п. 2 Договору № 79626893 параметри та умови позики: сума позики - 12300 грн., строк позики - 30 днів, процентна ставка/день - 0,90 %.

Реквізити номеру електронного платіжного засобу позичальника: НОМЕР_2, зазначені у реквізитах сторін в пункті 29 Договору № 79626893 (а.с. 24-26).

Разом з цим, 10.05.2024 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було підписано додаток № 1 до договору № 79626893, в якому визначено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 27).

Поряд з цим, судом установлено, що за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, укладеним між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та додатковими угодами № 2 від 28.07.2021, № 7 від 13.06.2022, № 37 від 25.09.2024, до останнього перейшло право вимоги за договором позики № 79626893 від 10.05.2024 (а.с. 28-35).

Суд першої інстанції встановивши, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Аванс Кредит», ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» як первісними кредиторами, право вимоги за якими перейшло до позивача, було укладено кредитний договір та договір позики, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачка належним чином не виконує свої зобов`язання з повернення грошових коштів та сплати процентів у строки, передбачені договорами кредиту і позики, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед позивачем, а тому дійшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача загальної суми заборгованості за двома договорами.

Водночас, апеляційний суд у повній мірі з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договорами, суд першої інстанції виходив з того, що договір між сторонами було укладено в електронному вигляді, свої зобов`язання позивач виконав належним чином, оскільки перерахував кошти на платіжну картку відповідачки, реквізити якої остання надала під час укладення договору, про що зокрема було надано листи ТОВ «УПР» від 30.01.2025 (а.с. 13) та ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 05.09.2025 (а.с. 111), тому вважав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною п`ятою статті 177 ЦПК України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Частинами 1, 5 статті 178 ЦПК України передбачено, що у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову, а до відзиву додаються докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

При цьому, у ст. 179 ЦПК України зазначено, що у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення.

Як вбачається із оскаржуваного рішення, поданий відповідачкою відзив прийнятий судом першої до уваги не був, посилаючись на те, що відзив не було подано у встановлений цивільним процесуальним законом строк. Натомість, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, судом були прийнято до уваги докази, які було долучено позивачем до відповіді на відзив.

З огляду на те, що у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення, то суд управі прийняти до уваги такий документ та долучені до нього докази в тому випадку, коли встановить, що відзив був поданий до суду з дотриманням вимог ст. 178 ЦПК України.

Зважаючи на те, що правових підстав для прийняття та надання оцінки доказам, долучених до відповіді на відзив, у суду першої інстанції не було, відтак суд був позбавлений можливості приймати до уваги такі докази під час ухвалення рішення у справі, вважаючи такі докази належними та допустимими.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року по справі 755/18920/18.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за договором позики № 79626893 від 10.05.2024 є необґрунтованими, оскільки не підтверджуються належними, достатніми та допустимими доказами, поданими до суду першої інстанції у встановленому законодавством порядку.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 28186-04/2024 в розмірі 25 902 грн. 50 коп., з яких: 7 970 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17 932 грн. 50 коп. - сума заборгованості за відсотками, оскільки такі вимоги позивача підтверджуються наявними матеріалах справи доказами в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було доведено факту укладення кредитного договору, оскільки позивачем не надано жодного доказу того, що первісними кредиторами взагалі було направлено, а відповідачем отримано одноразові ідентифікатори та використано їх для підписання договорів, не надано доказів реєстрації ОСОБА_1 в електронних кабінетах кредиторів, доказів надсилання одноразових ідентифікаторів на будь-який із зазначених в договорі номерів телефонів, як і їх приналежності саме ОСОБА_1 колегія суддів не приймає, оскільки без прямих дій відповідачки, спрямованих на введення особистих даних на сайту позикодавця/кредитора для укладення договору, що є особливістю укладення кредитних договорів в електронній формі, у позивача були б відсутні дані відповідача, зокрема номеру телефону, на який було надіслано одноразовий ідентифікатор для укладення договору.

Водночас, ОСОБА_1 не спростовано факту належності їй зазначеного у договорі номеру телефону.

При цьому, в матеріалах справи відсутні, а відповідачкою не надані докази на підтвердження оспорювання укладеного договору з позивачем, що б могло ставити під сумнів факт укладення зазначеного договору.

Посилання апелянта на відсутність доказів перерахування коштів саме позивачем, апеляційним судом сприймається критично, оскільки в матеріалах справи міститься лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 3466_34 від 30.01.2025, з якого вбачається, що між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Аванс Кредит» укладено договір на переказ коштів ФК-П-2022/01-1 від 2022-01-12, на виконання умов якого 16.04.2024 18:40:08 на суму 10 000 грн., маска картки НОМЕР_2 було здійснено зарахування.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було надано доказів на підтвердження належності зазначеної картки відповідачці, колегія суддів до уваги не прйимає, оскільки заперечуючи проти належності такого рахунку ОСОБА_1 , остання не спростувала таких тверджень, не надала до суду доказів про те, що такий рахунок їй не належить, як і не заявила клопотання про витребування такої інформації з банківських установ.

Також, доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження переходу права грошової вимоги до відповідача від первісного кредитора до позивача, колегія суддів відхиляє, оскільки наявність у позивача документів кредитної справи відповідача, копії яких додані ним до позовної заяви, свідчить про фактичне переуступлення права вимоги від ТОВ «Аванс Кредит» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Крім того, оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитними договорами, а договори факторингу відповідачем не оспорювалися, в даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину вищезазначених договорів у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (ст. 629 ЦК України).

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Отже, ухвалене судом рішення, у зв`язку неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, а також неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 28186-04/2024 в розмірі 25 902 грн. 50 коп., з яких: 7 970 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17 932 грн. 50 коп. - сума заборгованості за відсотками.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн., який судом першої інстанції стягнуто з відповідача у повному обсязі, однак за наслідками апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, тому сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (54,53 %) у розмірі 1651 грн.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 4542 грн. та за наслідками апеляційного перегляду суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги, тому сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з позивача пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (45,47 %) у розмірі 2065 грн. 25 коп.

Згідно вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд зобов`язує позивача, на якого покладено більшу суму судових витрат, сплатити відповідачу різницю в розмірі 414 грн. 25 коп. (2065,25 грн. - 1651 грн.).

Також, слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Чугуновим Михайлом Вікторовичем - задовольнити частково

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2025 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 28186-04/2024 в розмірі 25 902 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот дві) грн. 50 (п`ятдесят) коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 414 (чотириста чотирнадцять) грн. 25 (двадцять п`ять) коп.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова