Справа № 692/570/25
Провадження № 2/692/382/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року Драбівський районний суд Черкаської області в складі: головуючого судді Чепурного О.П., при секретарі Бубир В.М., за участю представниці позивача Демиденко М.В., представника відповідачки ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Драбів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач з позовом про поділ спільного майна. В позовній заяві вказав, що 08.08.2018 між ним та ОСОБА_4 було укладено шлюб. Після укладення шлюбу позивач та відповідачка мешкали у квартирі матері позивача, оскільки власного житла не мали. З часом, коли дитина підросла виникла необхідність у окремій кімнаті для неї, оскільки навчальний процес здійснювався дистанційно в режимі відео конференцій. Оскільки квартира в якій проживали сторони по справі невелика і облаштувати окрему кімнату для дитини не було можливості позивачем було прийнято рішення поїхати закордон для того, щоб заробити кошти для купівлі власного житла. Згодом позивач виїхав у Німеччину, а його дружина разом із своєю донькою проживали з його матір`ю у її квартирі. За кордоном позивач влаштувався на роботу та знайшов тимчасове житло. Між сторонами по справі було прийнято рішення, що кошти зароблені закордоном позивач буде надсилати відповідачці, а вона в свою чергу буде їх класти на депозитний рахунок у банківській установі, щоб швидше назбирати на омріяне власне житло. Позивач на протязі двох з половиною років, а саме: з 29.07.2022 р. по 25.11.2024 р. тяжко працюючи надсилав грошові перекази відповідачці. Загальна сума коштів, яка буда отримана ОСОБА_4 складає 23 250,00 EUR. В період перебування позивача за кордоном його дружина продовжувала проживати в квартирі його матері, не працювала, займалась своїми справами. В якийсь момент стосунки між відповідачкою та матір`ю позивача погіршились, почались постійні докори, невдоволення та сварки, що призвело до того, що ОСОБА_4 забрала свої речі та виїхала разом із дитиною із квартири. Згодом стосунки почали погіршуватись і між сторонами по справі. Вони майже перестали спілкуватись по телефону, якщо й спілкувались то в грубій формі і зі сварками. Згодом між ними зв`язок не підтримувався взагалі. Від даного шлюбу спільних дітей у сторін немає. 22.05.2024 р. рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано. Після цього позивач зателефонував до відповідачки з вимогою повернути йому кошти, які ним були надіслані на купівлю житла, на що остання категорично відмовилась і наголосила, що нічого йому не буде повертати. Всі подальші телефонні дзвінки зі сторони позивача виявились безрезультатними щодо урегулювання спору в досудовому порядку. Просить суд стягнути із ОСОБА_4 на свою користь 1/2 частину грошових коштів в сумі 11625,00 EUR, що еквівалентно 547241, 07 грн. та судовий збір.

Представниця позивача позов підтримала, просила його задовольнити.

Відповідачка та її представник позов не визнали, відповідачка пояснила, що гроші вона дійсно отримувала від чоловіка ззакордону, знімала їх та використала на потреби сім`ї, чоловік інколи згадував про необхідність купівлі квартири, але дозволяв їй витрачати кошти за необхідності на потреби сім`ї. Кошти були витрачені, тому в позові слід відмовити.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, свідків, суд дійшов до наступного.

З копії рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.05.2024 вбачається, що сторони по справі перебували у шлюбі з 08.08.2018 по 21.06.2025. Від шлюбу спільних дітей не мають. Сторони визнають той факт, що позивач перебував за кордоном та надсилав дружині зароблені кошти, всього він надіслав 23250 євро з 29.07.2022 по 14.10.2023, що також підтверджується довідкою ТОВ «Ріа Німеччина» від 30.12.2024. З пояснень сторін вказані кошти зберігалися у відповідачки особисто, щоб мати до них постійний доступ через побоювання, що якщо кошти будуть зберігатися в банку, то вони можуть бути недоступні через війну в Україні. Доказів того, що на момент розірвання шлюбу, вказані кошти або їх частина зберігається у відповідачки суду не надано.

Відповідно до ст.69, 70, 71 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

З огляду на вказані норми закону, суд може поділити наявне майно подружжя, в тому числі і грошові кошти. Проте, доказів, що грошові кошти, які зароблені позивачем і є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, наявні для їх поділу, немає. Ч. 1 ст.64 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Будь яких договорів, як встановив суд, з приводу зароблених та надісланих дружині грошей подружжя між собою не укладало, в тому числі щодо їх збереження та накопичення для цільової покупки купівлі квартири. Показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не можуть бути належним доказом укладення таких договорів, так як такі обставини підтверджуються письмовими договорами. За відсутності такого договору до даних правовідносин слід застосовувати норми ч.1 ст.63, ч.1, 2 ст.65 Сімейного кодексу України, згідно яких дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Відповідно до вказаних норм закону відповідачка мала право використати кошти на користь сім`ї, а за позивачем зберігається право оспорювати ті договори укладені дружиною, які укладені без його згоди і які виходять за межі дрібних побутових договорів. Як зазначила представниця позивача, кредитні кошти, дані про які наявні в інформації отриманої з АТ «Універсал Банк», не є предметом позову, а тому суд їх не враховує для поділу майна.

Таким чином, суд вважає, що в позові слід відмовити як необґрунтованому. Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.63-65, ст.69-71 Сімейного кодексу України, ст. 141, ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення через суд апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий