ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м.Суми

Справа №577/1218/24

Номер провадження 22-ц/816/1174/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Петен Я. Л.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

у присутності :

представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» - Калачика Володимира Вікторовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг»

на заочне рішення Буринського районного суду Сумської області від 18 грудня 2024 року у складі судді Гука Т.Р., ухвалене в м. Буринь Сумської області, повний текст якого складено 23 грудня 2024 року

в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» (далі по тексту ТОВ «УМ Факторинг») звернулося до суду з вищевказаним позовом за допомогою засобів поштового зв`язку.

Свої вимоги мотивувало тим, що 05 травня 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір №3652037 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладено в електронній формі, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За умовами вказаного договору відповідач отримав позику 12000 грн, строком на 360 днів, шляхом переказу на його банківську картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1% від суми кредиту за кожен день користування - знижена процентна ставка та 2 % від залишку суми кредиту за кожен день - стандартна процентна ставка.

10 листопада 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УМ Факторинг» укладено договір факторингу №10112023, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає ТОВ «УМ Факторинг» за оплату належні йому права вимоги, а ТОВ «УМ Факторинг» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі прав вимог.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №1 від 10 листопада 2023 року, ТОВ «УМ Факторинг» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №3652037 від 05 травня 2023 року.

Відповідач, в установлений договором строк, свої зобов`язання не виконав, внаслідок чого має заборгованість перед позивачем у розмірі 98 400,00 грн, яка складається: 12 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 86 400,00 грн заборгованість за відсотками.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 98 400,00 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Буринського районного суду Сумської області від 18 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ТОВ «УМ Факторинг» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що не узгоджуючи графік платежів, сторони керуючись принципом свободи договору не вважали, що він не є необхідним, оскільки порядок виконання зобов`язання зі сплати, регламентований умовами кредитного договору, зокрема строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, відтак за відсутності графіку погашення, сторони мають керуватися цими умовами, розмір процентної ставки чітко врегульований умовами п. 1.4 кредитного договору та складає 2% в день в межах строку кредитування, на що суд не звернув належної уваги.

Вказує, що звернення позивача з вимогою у формі позовної заяви свідчить про інформування відповідача про дострокове повернення кредиту та процентів, а останній у свою чергу, мав можливість у процесі розгляду справи, у межах встановленого строку, вчинити дії направлені на усунення порушень зобов`язання. Зазначає, що позивач звернувся до суду до дня закінчення кредитного договору, але на момент звернення до суду об`єм прав позивача уже був порушений відповідачем, відсутністю жодної оплати до кредитного договору.

Також вважає, що у разі непогодження з розрахунком заборгованості, суд першої інстанції мав здійснити власний розрахунок заборгованості виходячи з об`єму порушених прав на момент звернення до суду.

В установлений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу, відповідачем подано не було.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 05 травня 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір №3652037 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписано відповідачем електронним підписом Х956. За умовами договору товариство зобов`язалося надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Пунктами 1.2, 1.3 передбачено, що сума кредиту складає 12000,00 грн, строк кредиту - 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів.

Детальні терміни повернення (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується графік платежів), що є додатком №1 до цього договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що клієнт виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені договором.

Строк кредиту, а також термін (дата) повернення (виплати) кредиту, встановлені договором, можуть бути змінені (продовжені) за письмовою згодою сторін, шляхом підписання сторонами додаткового договору до цього договору (п.п. 1.3.1. договору).

Рекомендовані дати внесення клієнтом грошових коштів для уникнення простроченої заборгованості за кредитом, визначені у графіку платежів друга колонка «Дата видачі кредиту/ дата платежу» (п.п. 1.3.1 договору).

Згідно з п. 1.4. договору тип процентної ставки фіксований. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 2,00% в день та застосовується в межах цього строку кредиту, вказаного в п. 1.3. цього договору; знижена процентна ставка становить 1,00% в день та застосовується на таких умовах.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіку платежів.

Згідно з п.4.4 договору у разі затримання клієнтом сплати процентів та/або частини кредиту (якщо таке повернення передбачено графіком платежів) щонайменше на один календарний місяць, товариство має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Вимога надсилається у вигляді електронного листа на електронну адресу клієнта, зазначену в договорі (або окремо надану клієнтом товариству) та/або шляхом направлення повідомлення на додаткові контактні дані клієнта, вказані в цьому договорі (або окремо повідомлені клієнтом). Моментом отримання клієнтом повідомлення є момент отримання товариством електронного підтвердження про таке направлення. В даному випадку клієнт повинен здійснити повне дострокове повернення (виплату) кредиту та процентів протягом 30 календарних днів, з дня одержання від товариства повідомлення про таку вимогу (а.с. 12-21).

Листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (ТОВ «УПР») № 3705 від 30 листопада 2023 року повідомило ТОВ«ЛІНЕУРА УКРАЇНА», що успішно перераховано кошти 05 травня 2023 року, на банківську картку НОМЕР_1 , у сумі 12 000 грн, ID операції НОМЕР_2 (а.с. 24).

10 листопада 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УМ Факторинг» укладено договір факторингу №10112023, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права та обов`язки клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимог, кожен наступний реєстр прав вимог є самостійним додатком, та не змінює попередній (а.с. 6-9).

Відповідно до витягу від 08 грудня 2023 року з реєстру прав вимог №1 від 10 листопада 2023 року додатку №1 до договору факторингу №10112023 від 10 листопада 2023 року ТОВ «УМ Факторинг» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №3652037 від 05 травня 2023 року (а.с. 10).

Згідно з наведеним позивачем в позовній заяві розрахунку, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором становить 98 400 грн, з яких 12 000 грн суму кредиту, а 86 400 грн заборгованість за відсотками.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з умовами кредитного договору, строк кредиту становить 360 днів, тобто до 28 квітня 2024 року, проте з позовом про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками товариство звернулося до суду 22 лютого 2024 року, отже на момент подачі позову строк повернення кредиту не настав. Окрім того, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», до якого перейшло право вимоги за кредитним договором, не надано суду доказів, що ним було направлено відповідачу вимогу про повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав. Також позивачем не додано до позовної заяви належного розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно із ст.ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, визначено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Таким чином, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 ЦК України).

У справі, яка переглядається судом першої інстанції правильно встановлено, що 05 травня 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір №3652037 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за яким вона отримала 12 000 грн, строком на 360 днів, тобто до 28 квітня 2024 року.

10 листопада 2023 року між ТОВ «УМ Факторинг» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено договір факторингу №10112023, за яким ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило право до боржників ТОВ «УМ Факторинг».

Як убачається з матеріалів справи, з позовом до суду до ОСОБА_1 ТОВ «УМ Факторинг» звернулось 22 лютого 2024 року, тобто до закінчення строку дії кредитного договору, у той же час як з моменту отримання кредиту і до звернення до суду з позовом минуло лише 294 дні.

Як зазначалось вище, пунктом 4.3 кредитного договору передбачено, що у разі якщо затримання клієнтом сплати процентів та/або частини кредиту (якщо таке повернення (виплата) частини кредиту передбачені графіком платежів) щонайменше на один календарний місяць, товариство має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі.

Вимога надсилається у вигляді електронного листа на електронну адресу клієнта, зазначену в договорі (або окремо надану клієнтом товариству) та / або шляхом направлення повідомлення на додаткові контактні дані клієнта, вказані в цьому договорі (або окремо повідомлені клієнтом), в тому числі з використанням месенджерів (Viber, Telegram, тощо). Моментом отримання клієнтом повідомлення є момент отримання товариством електронного підтвердження про таке направлення (п. 4.4 договору).

Проте, при зверненні до суду ТОВ «УМ Факторинг» не надано передбачених договором доказів направлення ОСОБА_1 вимоги про дострокове погашення кредиту у вигляді електронного листа на електронну адресу чи шляхом направлення повідомлення на додаткові контактні дані клієнта, в тому числі з використанням месенджерів (Viber, Telegram, тощо).

Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що сторони кредитного договору домовилися про те, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіку платежів.

Однак, матеріали справи не містять та позивачем не надано суду графіку платежів, який є додатком №1 до кредитного договору.

Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, з наведеного позивачем у позовній заяві розрахунку заборгованості неможливо встановити, за який саме період та з яких підстав нараховано відповідачу заборгованість за відсотками в сумі 86 400 грн, та чи здійснювалось позичальником погашення заборгованості.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Отже, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» залишити без задоволення.

Заочне рішення Буринського районного суду Сумської області від 18 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 24 грудня 2025 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

Я. Л. Петен