ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 509/1811/24

провадження № 61-6744св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Ступак О. В., Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу -ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Цимбал Сергій Юрійович, на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області,

у складі судді Кочко В. К., від 11 квітня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Кострицького В. В., Назарової М. В., Карташова О. Ю., від 29 квітня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та інформація про рух справи в суді

1. 27 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на земельні ділянки та визнання права власності на земельні ділянки.

2. Позов ОСОБА_1 обґрунтовуваний тим, що 01 червня 2021 року між ним та відповідачем укладено договір доручення № 1, згідно з яким

ОСОБА_2 мав підготувати документи для оформлення права власності у нотаріуса та укласти на ім`я позивача договір купівлі-продажу земельних ділянок. Тривалий час відповідач не виходив на зв`язок та не пояснював місцезнаходження документів щодо спірного майна, а 20 січня 2024 року йому стало відомо, що відповідач порушив умови вказаного договору доручення, оскільки 16 серпня 2021 року на ім`я ОСОБА_2 було оформлено право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,0316 га, кадастровий номер: :04:001:0652, та земельну ділянку № НОМЕР_2 , площею 0,0293 га, кадастровий номер: :04:001:0611, за адресою: АДРЕСА_1 .

3. Позивач стверджує, що розрахунок за вказані земельні ділянки було здійснено за його кошти, які відповідач отримав за актом приймання-передачі та договором доручення.

4. Посилаючись на викладене, позивач просив суд припинити право власності відповідача на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,0316 га, кадастровий номер: :04:001:0652, та земельну ділянку № НОМЕР_2 , площею 0,0293 га, кадастровий номер: :04:001:0611, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (далі - спірні ділянки), а також визнати за ОСОБА_1 право власності на ці земельні ділянки.

5. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області

від 28 березня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11 квітня 2024 року

6. 08 квітня 2024 року ОСОБА_2 , через підсистему Електронний суд, подав заяву про визнання позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

7. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області

від 11 квітня 2024 року позов задоволено. Припинено право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,0316 га, кадастровий номер: :04:001:0652, та земельну ділянку № НОМЕР_2 , площею 0,0293 га, кадастровий номер: :04:001:0611, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано право власності на вказані земельні ділянки за ОСОБА_1 .

8. Суд першої інстанції, врахувавши визнання позову відповідачем, виходив з того, що ОСОБА_2 неправомірно, всупереч умовам договору доручення № 1 від 01 червня 2021 року, придбав за договорами купівлі-продажу земельні ділянки на своє ім`я, а не на ім`я позивача. Однак таких повноважень, як оформлення на себе права власності на земельні ділянки, ОСОБА_2 за договором доручення не мав.

9. 29 червня 2024 року ОСОБА_3 , яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу, зазначаючи, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, оскільки з 30 липня 2011 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 і надавала у нотаріуса свою згоду на придбання спірного майна, яке є спільним майном подружжя.

10. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 .

Короткий зміст постанови апеляційного суду

11. Постановою Одеського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Цимбал С. Ю., залишено без задоволення, а рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 квітня 2024 року - без змін.

12. Колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, додатково вказала на презумпцію правомірності правочину - договору доручення № 1 від 01 червня 2021 року, недійсність якого прямо не встановлена законом та який у судовому порядку не визнаний недійсним. Суд також вказав на неспростування ОСОБА_3 передання ОСОБА_1 коштів ОСОБА_2 для їх подальшої сплати продавцю спірних ділянок ОСОБА_4 . Ці обставини апеляційний суд вважав таким, що підтверджують придбання земельних ділянок не за спільні кошти подружжя ОСОБА_5 , а за кошти надані ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

13. У касаційній скарзі ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат

Цимбал С. Ю., просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 квітня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 29 квітня 2025 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову в позові.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

14. 26 травня 2025 року ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат

Цимбал С. Ю., подала касаційну скаргу на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 квітня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року у справі № 509/1811/24.

15. Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи

№ 509/1811/24, які у липні 2025 року надійшли до Верховного Суду.

16. Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

17. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16, від 19 травня 2020 року

у справі № 916/1608/18, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16,

від 08 червня 2021 року у справі № 906/1336/19, від 18 січня 2023 року у справі № 170/129/21, від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17, постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 2608/9983/12,

від 04 лютого 2020 року у справі № 2/2218/3845/11, від 27 липня 2020 року

у справі № 621/1255/17, від 09 листопада 2020 року у справі № 344/17396/16, від 12 листопада 2020 року у справі № 642/3198/19, від 16 червня 2021 року

у справі № 190/1711/14, від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19,

від 11 листопада 2022 року у справі № 201/4050/21, від 13 березня 2023 року

у справі № 383/75/21, від 06 вересня 2023 року у справі № 712/3869/20,

від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22, від 12 червня 2024 року

у справі № 758/8397/20, від 02 жовтня 2024 року у справі № 362/3388/17

(пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

18. Крім того, вказує на порушення судами норм процесуального права та наявність передбачених пунктом 3 та 4 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржених судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

19. Звертає увагу, що спірні земельні ділянки на момент подання позову у цій справі належали ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності. Вважає, що ОСОБА_2 , діючи недобросовісно та у змові із

ОСОБА_1 , ініціював подання від імені останнього штучного позову з метою виведення спірних земельних ділянок із обсягу майна, яке підлягає поділу між подружжям. Водночас було подано кілька аналогічних позовів для маніпуляцій з автоматизованим розподілом справ між суддями.

20. Зауважує, що ОСОБА_1 , який начебто уповноважив ОСОБА_2 придбати для нього і на його ім`я спірні земельні ділянки, не видавав

ОСОБА_2 довіреності, без якої той не міг здійснити придбання нерухомого майна. Жодної правової підстави, з якої ОСОБА_1 набув право власності на спірні земельні ділянки, яке потребує захисту у судовому порядку, в цій справі не встановлено. Договір доручення без нотаріально посвідченої довіреності не міг бути достатньою підставою для укладення від імені позивача і в його інтересах договорів купівлі-продажу земельних ділянок.

21. Вважає, що належним способом захисту прав ОСОБА_1 , які той вважає порушеними, може бути позов про повернення коштів зі зверненням стягнення на особисте майно ОСОБА_2 , оскільки зобов`язання за договором доручення є його особистим зобов`язанням, яке не погоджувалося ОСОБА_3 .

22. Стверджує, що ані ОСОБА_1 , ані ОСОБА_2 не повідомляли ОСОБА_3 про цей спір, не просили суд залучити її до участі у справі, хоча розуміли, що спірні ділянки набуті під час шлюбу подружжя ОСОБА_5 та за наявності письмової нотаріально засвідченої згоди ОСОБА_3 , і рішення у справі стосуватиметься її прав. Натомість суди, не залучивши ОСОБА_3 до участі у справі, ухвалили рішення, якими фактично позбавили її права власності на нерухоме майно.

23. Вказує, що під час апеляційного перегляду справи ОСОБА_3 заявляла про сумніви у відповідності поданих позивачем копій договору доручення

від 01 червня 2021 року, начебто укладеного між ОСОБА_1 і

ОСОБА_2 , та акту приймання-передачі грошових коштів від 10 серпня

2021 року їх оригіналам та взагалі в існуванні оригіналів. Просила суд витребувати ці документи та, у разі надання їх оригіналів, призначити судову експертизу з метою встановлення чи виконані підписи, на відповідних документах від імені ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , цими особами та чи відповідають дати, зазначені на цих документах, дійсним датам їх створення. Проте у задоволенні цього клопотання їй було безпідставно відмовлено.

24. Наголошує, що вона позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені у цій справі, при розгляді іншої справи № 522/5576/24 про поділ майна подружжя, в якій вона бере участь разом із ОСОБА_2 .

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов

Фактичні обставини справи

25. Позивач додав до позову копію договору доручення №1 від 01 липня 2021 року між ОСОБА_1 (довіритель) та ОСОБА_2 (повірений).

Відповідно до пункту 1.1 цього договору, повірений мав підготувати документи для оформлення права власності у нотаріуса, укласти договір купівлі-продажу в інтересах ОСОБА_1 на дві земельні ділянки, здійснити розрахунок за земельні ділянки у розмірі 60 000 доларів США:

- площею 0,0293 га, кадастровий номер: :04:001:0611, за адресою: АДРЕСА_1 ;

- площею 0,0316 га, кадастровий номер: :04:001:0652, за адресою: АДРЕСА_1 .

26. Також позивач додав до позову копію акту прийому-передачі грошових коштів від 08 липня 2021 року, за текстом якого ОСОБА_2 підписанням цього акту підтверджує отримання 60 000 доларів США для купівлі спірних земельних ділянок, які зобов`язується передати продавцю ОСОБА_4 , та укласти договори купівлі-продажу в інтересах ОСОБА_1 .

27. На підставі договорів купівлі-продажу від 16 серпня 2021 року, посвідчених приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Шевченко В. М., ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_4 спірні земельні ділянки.

ОСОБА_3 надала письмову нотаріально посвідчену згоду на укладення ОСОБА_2 вказаних договорів купівлі-продажу земельних ділянок.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

28. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

29. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

30. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

31. Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

32. Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

33. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

34. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі

№ 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц.

35. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.

36. Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі

№ 337/474/14-ц).

37. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).

38. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя

статті 13 ЦК України).

39. У розглядуваній справі ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив припинити право власності відповідача на спірні земельні ділянки, а також визнати за собою право власності на це майно.

40. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області

від 28 березня 2024 року прийнято позов ОСОБА_1 та відкрито провадження у справі. Вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання

на 11 квітня 2024 року.

41. 01 квітня 2024 року ОСОБА_1 долучив до матеріалів справи витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що ОСОБА_2 набув спірні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу

від 16 серпня 2021 року.

42. 08 квітня 2024 року ОСОБА_2 через підсистему Електронний суд подав заяву про визнання позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

43. Водночас ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 не надали районному суду договори купівлі-продажу земельних ділянок від 16 серпня 2021 року.

44. 11 квітня 2024 року в підготовчому засіданні районний суд, без присутності сторін та їх представників, ухвалив рішення про задоволення позову, пославшись на частину третю статті 200 ЦПК України, яка передбачає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

45. Загальні правила прийняття визнання позову відповідачем передбачені частиною четвертою статті 206 ЦПК України, відповідно до якої уразі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

46. Натомість суд першої інстанції, врахувавши заяву ОСОБА_1 про визнання позову та ухваливши у підготовчому засіданні судове рішення про задоволення позову, належним чином не перевірив наявність передбачених процесуальним законом підстав для прийняття визнання позову відповідачем.

47. Зокрема, у відсутність учасників справи у підготовчому засіданні та за відсутності у розпорядженні суду текстів оспорюваних договорів купівлі-продажу, суд не з`ясував, що ці договори були укладені під час шлюбу покупця ( ОСОБА_2 ) та за нотаріально посвідченої згоди його дружини

( ОСОБА_3 ). Як наслідок суд не сформулював свого висновку з приводу того, чи не порушує визнання позову відповідачем права, свободи, інтереси інших осіб та чи були передбачені законом підстави для прийняття такого визнання позову.

48. Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_3 зазначала, що спірне нерухоме майно є спільною власністю подружжя ОСОБА_5 , яке вибуло з володіння подружжя на підставі оскарженого рішення суду, встановленні яким обставини вона позбавлена можливості спростувати у справі № 522/5576/24 про поділ майна подружжя.

49. До апеляційної скарги ОСОБА_3 долучила, зокрема договори

від 16 серпня 2021 року купівлі-продажу спірних земельних ділянок, зі змісту яких вбачається, що вони вчинені за її письмовою нотаріально посвідченою згодою, наданої як дружиною ОСОБА_2 .

50. Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду, не звернув уваги на вищевказані порушення норм процесуального права при ухваленні рішення про задоволення позову у підготовчому засідання та не надав оцінки доводам ОСОБА_3 , зокрема й у контексті добросовісності дій ОСОБА_2 , який:

- 04 березня 2024 року подав позов про розірвання шлюбу з

ОСОБА_3 (справа № 522/3337/24);

- 08 квітня 2024 року у справі, що переглядається, подав заяву про визнання позову ОСОБА_1 , не повідомивши суду про придбання спірного майна у шлюбі з ОСОБА_3 та за її згодою;

- 11 квітня 2024 року подав позов до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, не зазначаючи серед обсягу спільного майна подружжя спірні земельні ділянки (справа № 522/5576/24).

51. На необхідність врахування принципу добросовісності у подібних справах вказував і Верховний Суд, зокрема у постанові від 17 вересня

2025 року у справі № 758/10275/21, викладені в якій висновки підлягають врахуванню у розглядуваній справі в силу вимог частини третьої статті 400 ЦПК України.

52. За цих обставин, висновок судів попередніх інстанцій про задоволення позову ОСОБА_1 є передчасним.

53. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

54. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

55. Суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи здійснювати їх переоцінку.

56. Недоліки допущені судами, можуть бути усунені під час нового розгляду справи.

57. З огляду на викладене, оскаржені судові рішення слід скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

58. Оскільки касаційний суд направляє справу на новий розгляд, питання розподілу судових витрат, у тому числі тих, про стягнення яких просить

ОСОБА_3 у своїй заяві від 15 грудня 2025 року, має бути вирішено в судовому рішенні по суті заявленого спору.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Цимбал Сергій Юрійович, задовольнити частково.

2. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 квітня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара О. В. Ступак В. В. Шипович