Номер провадження 2/754/7006/25
РІШЕННЯ

Іменем України

23 грудня 2025 року м. К;иїв

Деснянський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Коваленка І.І. за участю секретаря судового засідання Гуцул Д.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, ціна позову 68 865,52 грн, та ухвалив за відсутності учасників справи таке рішення:

Стислий виклад позицій сторін

03.07.25 Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС", звернувся до суду з позовом про стягнення з Відповідача, ОСОБА_1 , заборгованості за чотирма кредитними договорами: № від 16.06.2021, № 07 від 29.01.2022, № -197754 від 17.02.2022 та № 4902100 від 30.11.2021 у загальному розмірі 68 865,52 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідач не виконав зобов`язання за вказаними договорами, право вимоги за якими перейшло до Позивача внаслідок укладення договорів відступлення права вимоги (факторингу).

Також Позивач просить покласти на Відповідача судові витрати, які складаються зі сплаченого ним судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн.

Відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності.

Позивач у відповіді на відзив зазначив, що строк позовної давності не сплив, послався на п. 12, 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України.

УСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ ТА ЇХ ОЦІНКА СУДОМ

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України).

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України "Про споживче кредитування", який встановлює, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (пункт 1-1 частини першої статті 1).

Також цей Закон встановлює, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (пункт 4 частини першої статті 1 , абзац четвертий частини другої статті 8).

Порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися) зазначаються у договорі про споживчий кредит (пункт 10 частини першої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування").

Судом встановлено, що між Відповідачем та різними первісними кредиторами було укладено наступні договори: 16.06.2021 з ТОВ "ФК "ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ" Договір № . 30.11.2021 з ТОВ "МІЛОАН" Договір № 4902100 на суму 20 000,00 грн зі ставкою 0,63% на день (пільгова) та 5,00% на день (стандартна). 29.01.2022 з ТОВ "КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ" Договір № 07 на суму 12 000,00 грн зі ставкою 950% річних. 17.02.2022 з ТОВ "ФК "ІНКАСО ФІНАНС" Договір № -197754 на суму 3 500,00 грн строком на 20 діб.

Первісні кредитори виконали свої зобов`язання, перерахувавши кредитні кошти на картковий рахунок Відповідача.

Право вимоги за вказаними договорами перейшло до Позивача внаслідок договорів відступлення та факторингу: за договором № - через АТ "ТАСКОМБАНК" та ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР"; за договором № 07 - безпосередньо від первісного кредитора; за договором № -197754 - через ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР"; за договором № 4902100 - безпосередньо від ТОВ "МІЛОАН".

Презумпція чинності цього договору не спростована на підставі рішення суду, яке набрало законної сили (стаття 204 ЦК України). У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010).

Таким чином, Позивач набув права грошової вимоги до Відповідача за вказаними кредитними договорами.

Відповідач порушив умови договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків, процентів. Відповідно до розрахунку Позивача, загальна заборгованість за чотирма договорами становить 68 865,52 грн, з яких: 49 609,85 грн - заборгованість за тілом кредиту; 17 846,70 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення; 1408,97 грн - заборгованість за комісіями. Позивач зазначив, що після набуття права вимоги жодних додаткових нарахувань ним не здійснювалося.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач довів порушення Відповідачем умов договору щодо повернення суми кредиту, сплати процентів та комісії.

Відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечував обставини отримання кредитних коштів, власний контррозрахунок боргу не навів. Відповідач просив відмовити у позові виключно з підстав спливу строку позовної давності.

Заперечення Відповідача щодо спливу строку позовної давності Суд відхиляє, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості, який Відповідач не спростував (не оспорював), прострочення з повернення суми кредиту та сплати процентів виникло після 02.04.2020.

Суд ураховує висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24, провадження № 12-19гс25.

Під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон № 540-IX) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.

Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).

Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.

Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.

Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-Х набрав чинності 30 січня 2024 року.

Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24, провадження № 12-19гс25, зазначила, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.

У справі, що розглядається, позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, тому Позивач, звернувшись до суду 03.07.2025, не пропустив строк позовної давності.

Керуючись принципом змагальності, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Розподіл судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша, пункт 1 частини другої статті 141 ЦПК України).

Позивач сплатив судовий збір у сумі 2 422,40 грн. Позов задоволено повністю, тому Відповідач має відшкодувати Позивачеві сплачену суму судового збору повністю.

Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; (4) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл витрат судом (стаття 141 ЦПК України). Подібний висновок викладено у у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Зокрема, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта - шоста статті 137 ЦПК України).

Частиною 8 статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 16 000,00 грн.

На підтвердження понесених Позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 року, прайс-лист, заявку на надання юридичної допомоги, витяг з акту № 11 на надання юридичної допомоги від 30 травня 2025 року, відповідно до якого загальна сума витрат на правову допомогу згідно з актом становить 16 000,00 грн, з яких надання усної консультації тривалістю дві години за ціною 2000,00 грн за годину, що становить 4000,00 грн. Також до переліку включено складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду, на що було витрачено чотири години при вартості одиниці виміру 3000,00 грн, що в сумі складає 12000,00 грн.

Суд перевірив і встановив, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначено згідно з умовами договору про надання правничої допомоги.

Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач брав участь у справі (подав заяву про застосування наслідків позовної давності), проте не надав окремих обґрунтованих заперечень або контррозрахунку щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу, клопотання про зменшення судових витрат не заявляв.

З огляду на те, що Відповідач не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а їх фактичне понесення Позивачем підтверджується доказами у справі (платіжна інструкція, договір, акт), Суд дійшов висновку про відшкодування судових витрат Позивачу повністю. Відповідно до конкретних обставин справи розмір витрат є співмірним зі складністю справи, часом, затраченим адвокатом, та ціною позову.

Керуючись статтями 4, 13, 76-81, 141, 263-265, 279, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" заборгованість за Кредитними договорами № від 16.06.2021, № 07 від 29.01.2022, № -197754 від 17.02.2022, № 4902100 від 30.11.2021 у розмірі 68 865,52 грн (шістдесят вісім тисяч вісімсот шістдесят п`ять гривень 52 копійки), а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн (шістнадцять тисяч гривень 00 копійок).

Позивач (стягувач) Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 6, офіс 521, )

Відповідач (боржник): ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів, підписує рішення без його проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України), а датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України) - 23 грудня 2025 року

Суддя Інна КОВАЛЕНКО