Справа № 503/1081/25
Провадження № 2/503/662/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сердюка Б.С.,

за участю секретаря судового засідання Клемпуш Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на майно,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності та визнання за нею права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в 2000 році відповідно до нотаріально посвідченого договору придбала частину житлового будинку з господарським спорудами АДРЕСА_1 . Зазначена частина будинку була майже окремим домоволодінням з окремим подвір`ям, земельною ділянкою. Із сусідами, яким належала інша частина будинку, розділяла спільна стіна, яка по-суті була частиною межі. В подальшому власники іншої частини будинку продали належну їм частину, однак під час посвідчення договору купівлі-продажу була допущена помилка в зазначенні частини, внаслідок чого нові власники (відповідачі) набули право власності на ціле домоволодіння АДРЕСА_1 . Для вирішення ситуації відповідачі звернулись до відділу містобудування та архітектури із заявою про зміну/коригування адреси для упорядкування нумерації об`єктів нерухомого майна, за результатом чого було винесено рішення про зміну адреси житловому будинку по АДРЕСА_2 . Позивачка ж залишилась власником частини житлового будинку АДРЕСА_1 , хоч фактично є власником цілого домоволодінням, однак обмежена у своєму праві розпоряджатися ним. Враховуючи викладене, позивачка просить припинити право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на зазначений будинок.

В судове засідання позивачка не з`явилася, від неї до суду надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі.

Відповідачі в судове засідання також не з`явилися, надавши до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнають.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 06.10.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Зазначена частина житлового будинку була зареєстрована 15.11.2000 року Кодимським районним бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за ОСОБА_1 , записана у реєстрову книгу №14 стор.130 за реєстровим №483.

16.11.2009 року позивачкою ОСОБА_1 було отримано державний акт серії ЯД №984463 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:002:0148, що розташована по АДРЕСА_1 , та державний акт серії ЯД №984464 на право власності на земельну ділянку площею 0,0207 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:002:0149, що розташована по АДРЕСА_1 .

Із технічного паспорту, складеного суб`єктом господарювання ОСОБА_5 , вбачається, що частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 має наступні технічні характеристики: Літера «А» житловий будинок, літера «а» веранда, «І-ІІ» ганок, «аІ» льох, літера «Б» сарай, літера «В» гараж, літера «Г» сарай, літера «Д» сарай.

Відповідно до акту про встановлення фактів, складеного депутатом Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, за адресою АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 разом з чоловіком. Під час обстеження встановлено, що за вказаною адресою знаходяться два окремих домоволодіння, у кожного господарства своє подвір`я, свій заїзд та в кожного окремі земельні ділянки.

Судом також встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 30.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кодимського районного нотаріального округу Одеської області Бабушкіною О.В., відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частках кожному придбали у ОСОБА_6 житловий будинок з надвірними спорудами за АДРЕСА_1 .

Відповідно до наказу Відділу містобудування та архітектури Кодимської міської ради Подільського району Одеської області №08-06/34 від 02.05.2025 року на підставі заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_2 №РА01:1963-2831-5564-9946 від 01.05.2025 про зміну/коригування адреси для упорядкування нумерації об`єктів нерухомого майна, договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кодимського районного нотаріального округу Одеської області Бабушкіною О.В. від 30.04.2013 року, затверджено рішення про зміну адреси, як упорядкування об`єкту нерухомого майна житловому будинку садибного типу загальною площею 64,4 м.кв. на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0236, який знаходиться по АДРЕСА_1 : АДРЕСА_1 . Відомості про зміну адреси об`єкту нерухомого майна занесено до Реєстру будівельної діяльності, що підтверджується витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва реєстраційний номер в ЄДЕССБ: AR01:3418-9940-2897-1655.

Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Згідно ч.1 ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки з об`єкта нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом ч. 3 ст. 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.10.2023 у справі №161/23210/21).

Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» /зі змінами/, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом /квартиру/. Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Судом достовірно було встановлено, що сторони у справі є співвласниками домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, враховуючи, що позивачка та відповідачі мають фактично самостійні об`єкти нерухомого майна, які відповідають умовам, що передбачені чинним законодавством, тобто співвласники мають відокремлені приміщення з власними входами, дворами, заїздами, які розташовані на окремих земельних ділянках, зареєстрованих в Державному земельному кадастрі та частині домоволодіння, належного відповідачам, присвоєно номер 75-А, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги, що відповідачі позовні вимоги визнали, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на майно - задовольнити.

Припинити право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , як на окремий, виділений в натурі об`єкт нерухомості в цілому.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір, сплачений позивачкою при зверненні до суду з позовом, в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Повне рішення суду складено 01 грудня 2025 року.

Суддя Б.С. Сердюк