ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Сахарові Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 03 липня 2025 року у складі судді Чудопалової С.В.

у справі за позовом Моторного (транспортне) страхове бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2024 року МТСБУ звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 30 квітня 2020 року о 09 год. 25 хв. в м. Дніпро по вул. Енергетичній з боку пр-т. Богдана Хмельницького в напрямку вул. Макарова, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «MERCEDES-BENZ 200», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , власником якого є ОСОБА_3 кази, та транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN PASSATSE», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням потерпілого ОСОБА_4 . Внаслідок зіткнення водію ОСОБА_4 , спричинені тілесні ушкодження.

Ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 24 січня 2023 року ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, з підстав передбачених ч. 1 ст. 47 КК України, з передачею його на поруки трудовому колективу КП «ДОЛ ім. Мечникова» ДОР, кримінальне провадження було закрито.

Зазначає, що завдана шкода винуватцем дорожньо-транспортної пригоди власнику автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSATSE», д.н.з. НОМЕР_2 не була відшкодована, у зв`язку з чим ОСОБА_4 звернувся до МТСБУ з відповідною заявою про отримання страхового відшкодування.

Враховуючи, що на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, МТСБУ відшкодував завдані відповідачем збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 130000,00 грн., а також витрати на послуги експерта у розмірі 1471,00 грн.

Враховуючи, що МТСБУ, як страховик здійснило регламенту виплату потерпілій особі, просили стягнути в порядку регресу з відповідача витрати, пов`язані з регламентною виплатою у розмірі 131471,00 грн. та вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Чечелівського районного суду міста Дніпра від 03 липня 2025 року позов МТСБУ задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ суму сплаченого майнового відшкодування у розмірі 131471,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ судовий збір у сумі 3028,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю правових підстав для задоволення позову, оскільки після сплати страхового відшкодування МТСБУ має право зворотної вимоги (регресу) до водія транспортного засобу, винного у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини у справі, що мають значення для справи, у зв`язку з чим викладені у рішенні суду висновки не відповідають обставинам справи. Вказує, що суд першої інстанції стягуючи страхове відшкодування (регламентні виплати) в порядку регресу, не застосував належну норму права, а саме п.п. 37.1.7 п. 37.1 ст. 37 Закону №1961-IV, що обмежує право право позивача на таке стягнення, а застосував підпункт ґ п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону №1961-IV, що не дає безумовного права на стягнення страхового відшкодування в порядку регресу. Крім того, вказує, що п.п. 37.1.7 п. 37.1 ст. 37 Закону №1961-IV визначені строки звернення з вимогою про виплату страхового відшкодування, протягом одного року з моменту страхового випадку для потерпілих та з моменту виплати страхового відшкодування для страховика, тобто МТСБУ звернулося до суду із пропуском строку, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

У відзиві на апеляційну скаргу МТСБУ просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 квітня 2020 року о 09 год. 25 хв. водій ОСОБА_1 керуючи технічно справним транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ 200», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , рухався в м. Дніпро по вул. Енергетичній з боку пр-т. Богдана Хмельницького в напрямку вул. Макарова та під час руху водій ОСОБА_1 грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, на закругленні головної дороги праворуч за напрямком його руху, змінив напрямок свого руху, виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого в районі е/о №29 скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN PASSATSE» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку.

Внаслідок зіткнення водію автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSATSE» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , спричинені тілесні ушкодження та пасажиру автомобіля «MERCEDES-BENZ 200», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, та потерпілі отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості, таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості, кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2023 року по справі № 204/5558/20 ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 47 КК України, з передачею його на поруки трудовому колективу КП «ДОКЛ ім. Мечникова» ДОР за умови, що протягом року з дня передачі на поруки він виправдає довіру колективу не ухилятимется від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадський порядок, кримінальне провадження закрито.

Закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.47 КК України не є реабілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини останнього у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та не звільняє останнього від обов`язку відшкодовувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

У розумінні положень ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Станом на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу «MERCEDES-BENZ 200», д.н.з. НОМЕР_1 застрахована не була.

Пошкоджений автомобіль «VOLKSWAGEN PASSATSE» д.н.з. НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_4 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ СК «Альфа Страхування», на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальністю власників наземних транспортних засобів № ЕР-103121447, терміном з 25 квітня 2020 року по 24 квітня 2021 року.

З метою отримання відшкодування (регламентної виплати), ОСОБА_4 звернувся до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 19 травня 2020 року, а також із заявою на виплату страхового відшкодування від 19 травня 2020 року.

Експертом ОСОБА_6 складений висновок з авто-товарознавчого дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «VOLKSWAGEN PASSATSE» д.н.з. НОМЕР_2 від 15 червня 2020 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 542414,88 грн.

Згідно довідки № 1, виданої МТСБУ від 06 квітня 2023 року вбачається, що громадянин ОСОБА_4 має право на відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих.

10 квітня 2023 року МТСБУ було прийнято наказ «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих» про виплату ОСОБА_4 , відшкодування в розмірі 130000,00 грн.

Згідно платіжної інструкції №920618 від 11 квітня 2023 року вбачається, що МТСБУ перерахувало ОСОБА_4 суму відшкодування у розмірі 130000,00 грн.

Крім того, МТСБУ сплатило ФОП ОСОБА_6 грошові кошти за послуги експерта по справі №67886, згідно рахунку №94 від 15 липня 2020 року у розмірі 1471,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №1481135 від 14 серпня 2020 року

Фактичні витрати МТСБУ на відшкодування витрати пов`язаних з регламентною виплатою по страховому випадку складають в сумі 131471,00 грн.

МТСБУ виконало покладений на нього обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не забезпечив цивільно-правову відповідальність.

За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України та ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку встановленому законодавством.

Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 вказаного Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону.

Підпунктом «а» п. 41.1 ст. 41 Закону визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права, зокрема положеннями ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону №1961-IV.

Регрес - це право, що виникає в особи внаслідок платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.

Таким чином, регрес - це нове право, що виникає в особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату через те, що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням.

У відповідності до вимог ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до позивача, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тобто право вимоги до відповідача.

Згідно із ст. 38 цього ж Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із п.п. 38.2.1. п. 38.2. ст. 38 та п.п. «а» п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на МТСБУ покладається обов`язок за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодувати власнику транспортного засобу, чия цивільно-правова відповідальність застрахована, шкоду, заподіяну іншим транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Після сплати страхового відшкодування МТСБУ має право зворотної вимоги (регресу) до власника, водія транспортного засобу, винного у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У п. 26, 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі №910/17324/19 дійшла до висновку, що суб`єкт, до якого МТСБУ може заявити регресний позов на підставі п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону № 1961-IV, є чітко визначеним. Коли МТСБУ виплатило відшкодування через те, що шкоду заподіяв транспортний засіб, власник (водій) якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (тобто, коли зробило виплату на підставі підпункту «а» п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV), воно набуває право на регресний позов на підставі п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону № 1961-IV до власника чи водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, бо саме він відповідальний за невиконання обов`язку зі страхування своєї цивільно-правової відповідальності.

Отже, законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у дорожньо-транспортній пригоді, саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Суд першої інстанції вирішуючи спір по суті, дійшов правильного висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки після сплати страхового відшкодування МТСБУ має право зворотної вимоги (регресу) до водія транспортного засобу, винного у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, що підтверджено належними та допустимими доказами у справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає його таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції стягуючи страхове відшкодування (регламентні виплати) в порядку регресу, не застосував належну норму права, а саме п.п. 37.1.7 п. 37.1 ст. 37 Закону №1961-IV, що обмежує право право позивача на таке стягнення, а застосував підпункт ґ п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону №1961-IV, що не дає безумовного права на стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки після виплати відшкодування через те, що шкоду заподіяв транспортний засіб, власник (водій) якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, тобто, коли зробило виплату на підставі підпункту «а» п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV, МТСБУ набуває право звернення з регресним позовом до суду на підставі п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону № 1961-IV до власника чи водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, бо саме він відповідальний за невиконання обов`язку зі страхування своєї цивільно-правової відповідальності (вказане узгоджується із правовими висновками викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі №910/17324/19).

Аргументи апеляційної скарги про те, що п.п. 37.1.7 п. 37.1 ст. 37 Закону №1961-IV визначені строки звернення з вимогою про виплату страхового відшкодування, протягом одного року з моменту страхового випадку для потерпілих та з моменту виплати страхового відшкодування для страховика, тобто МТСБУ звернулося до суду із пропуском строку, на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про задоволення позову, є безпідставними, оскільки регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків до яких застосовуються загальна позовна давність та не може бути застосовано положення п.п. 37.1.7 п. 37.1 ст. 37 Закону №1961-IV.

Колегія суддів наголошує, що скаржником не зазначено жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були досліджені судом першої інстанції та чому не була надана правова оцінка. Такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 03 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 17 грудня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 25 грудня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна