ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9391/25 Справа № 185/5491/25 Головуючий у першій інстанції: Головін В. О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Марченко С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі судді Головіна В.О. від 10 липня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» обґрунтовуючи це тим, що він працював на підприємстві відповідача в тому числі у шкідливих підземних умовах праці. Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 09 січня 1998 року, затвердженого лікарем м.Павлограда, встановлено наявність у позивача професійних захворювань. Вказаний акт встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: при виконанні роботи 80-90%, за зміну переміщував вантажі вагою 50-80 кг за зміну. По лаві переносив по пласту з опори на коліно-ліктьовий суглоб і хребет, під штреком на повний зріст і з нахилом тулуба до 90 градусів. Згідно зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: Тяжкі фізичні нагрузки вагою 50-80 кг. Згідно довідки Медико-соціальною експертною комісією від 28 січня 1998 року до довідки серії ДНА-01 №087340 позивачу первинно визначено ступінь втрати працездатності на рівні 50%. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 28 січня 1998 року серії МСЕ-ДНА-01 №057340 позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності через професійне захворювання. Згідно довідки Медико-соціальною експертною комісією від 16 січня 2002 року до довідки серії ДНА01 №280704 позивачу повторно безстроково визначено ступінь втрати працездатності на рівні 50%. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Тому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання суму грошових коштів у розмірі 245000,00 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2025 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

В апеляційній скарзі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 з 14 липня 1976 року по 30 серпня 1976 року, з 17 вересня 1976 року по 10 грудня 1976 року, з 11 квітня 1981 року по 30 червня 1983 року, 22 липня 1983 року по 20 травня 1989 року, з 16 грудня 1991 року по 15 березня, 18 березня 1992 року по 16 листопада 1992 року, з 23 листопада 1992 року по 04 серпня 1993 року, з 27 березня 1997 року по 10 листопада 1998 року, працював на різних посадах у різних структурних підрозділах Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , заповненої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 42-46).

Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 09 січня 1998 року, професійне захворювання виникло за таких обставин: при виконанні роботи 80-90%, за зміну переміщував вантажі вагою 50-80 кг за зміну. По лаві переносив по пласту з опори на коліно-ліктьовий суглоб і хребет, під штреком на повний зріст і з нахилом тулуба до 90 градусів.

Причинами виникнення професійного захворювання є тяжкі фізичні нагрузки вагою 50-80 кг.

Згідно копії довідки МСЕК серії ДНА01 №057340 від 28 січня 1998 року, ОСОБА_1 первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності (а.с. 47).

Відповідно до копії довідки МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 №057340 від 28 січня 1998 року, позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності через професійні захворювання з датою переогляду - 15.01.1999 року (а.с. 47).

Згідно копії довідки МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 №280704 від 16 січня 2002 року, ОСОБА_1 повторно встановлено третю групу інвалідності безстроково (а.с. 48).

Відповідно до копії довідки МСЕК серії ДНА01 №280704 від 16 січня 2002 року, ОСОБА_1 повторно встановлено 50% втрати професійної працездатності (а.с. 49).

Закріплений у статті 58 Конституції України принцип незворотності дії законів та інших нормативно-правових актів у часі є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (Рішення: від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999 року №1-рп/99, від 5 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012).

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 38 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків (у редакції від 03 жовтня 1997 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з втратою 50% професійної працездатності виникло у ОСОБА_1 28 січня 1998 року.

На час виникнення спірних правовідносин відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалось пунктом 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, відповідно до якого моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.

Пунктом 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків (у редакції від 03 жовтня 1997 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат.

Абзац п`ятий пункту 11 Правил щодо встановлення обмеження розміру відшкодування моральної шкоди 150 неоподатковуваними мінімумами доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат було змінено згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 1997 року №1100.

На день розгляду справи апеляційним судом неоподаткований мінімум доходів громадян становить 17,00 грн, тобто максимальний розмір відшкодування дорівнює 2550,00 грн. (17,0 грн х 150).

Отже, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, треба враховувати встановлені законодавством обмеження максимального та мінімального розмірів відшкодування моральної шкоди, які були передбачені Правилами на день установлення потерпілому стійкої втрати професійної працездатності, при цьому також враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №212/2469/16.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши тяжкість ушкодження здоров`я, пов`язаного з виконанням ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, у зв`язку з чимз чим довідкою МСЕК серії серії ДНА01 №057340 та серії МСЕ-ДНА-01 №057340 від 28 січня 1998 року, позивачу первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності; довідками МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 №280704 та серії ДНА01 №280704 від 16 січня 2002 року ОСОБА_1 повторно встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково; приймаючи до уваги стан здоров`я позивача, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у повсякденному житті, необхідність реабілітації, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках; враховуючи, що чинним на час виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди, законодавством були визначені максимальні межі розміру відшкодування такої шкоди (150 неоподатковуваними мінімумами доходів громадян), - колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача, на підставі довідки від 28 січня 1998 року, на відшкодування моральної шкоди 2550,00 грн., що є граничним розміром компенсації моральної шкоди у даному випадку.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі, що перевищує граничну межу у 2550,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позов не підлягає задоволенню, оскільки за спірними правовідносинами рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.11.2006 року, яке ухвалою Верховного Суду від 29.08.2007 залишено без змін, вже була стягнута моральна шкода на користь позивача у розмірі 15000,00 грн - є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2006 року у справі №2-7006/06 стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Павлограді на користь ОСОБА_1 в рахунок страхової виплати за моральну шкоду 15000,00 грн.

В подальшому, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2007 року вказане вище рішення місцевого суду від 20 листопада 2006 року скасовано та стягнуто на користь ОСОБА_1 120,00 грн страхової виплати за моральну шкоду.

Ухвалою Верховного Суду України від 29 серпня 2007 року рішення апеляційного суду від 12 березня 2007 року скасовано та залишено без змін рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2006 року.

Зі змісту рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2006 року, яке ухвалою Верховного Суду залишено без змін, встановлено, що підставою для стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди є саме первинна довідка МСЕК від 16 січня 2002 року про встановлення позивачу 50% втрати працездатності та третьої групи інвалідності.

У даній справі №185/5491/25 позов про стягнення моральної шкоди заявлений на підставі первинних довідок МСЕК серії ДНА01 №057340 та серії МСЕ-ДНА-01 №057340 від 28 січня 1998 року, якими позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності та повторних довідок МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 №280704 та серії ДНА01 №280704 від 16 січня 2002 року, якими встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги різні правові підстави позову щодо стягнення моральної шкоди у вказаних вище справах (у даній справі №185/5491/25 - первинна довідка МСЕК від 28 січня 1998 року, тоді як у справі №2-7006/06 - первинна довідка МСЕК від 16 січня 2002 року), - колегія дійшла висновку, що підстави для закриття провадження у справі з вказаних вище мотивів відсутні.

Разом з тим, враховуючи конкретні обставини справи, а саме стягнення рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2006 року у справі №2-7006/06 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 15000,00 грн на підставі довідки МСЕК від 16 січня 2002 року, яке відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 27 листопада 2007 року, виконане боржником перед ОСОБА_1 у повному обсязі, - колегія дійшла висновку, що відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я позивачу у розмірі 2500,00 грн. у даній справі відповідає вимогам розумності, виваженості і справедливості.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

За положеннями частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви, пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 25 (двадцять п`ять) грн 48 коп. (ціна позову 245000,00 грн / 100 = 2450,00 грн х 1,04%).

Судові витрати у вигляді сплаченого відповідачем судового збору при поданні апеляційної скарги (2450,00 грн х 150% х 0,8 = 2940,00 грн) покладаються частково на апелянта, пропорційно задоволеним позовним вимогам. А інша частина, пропорційно залишених без задоволення позовних вимог, підлягає компенсації відповідачу за рахунок держави, у порядку встановленому КМУ, в розмірі 2909,42 грн (2940,00 грн х 98,96%), згідно платіжної інструкції №4179530 від 16.09.2025 року, виданої АТ ПУМБ (а.с. 56).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 2550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» () в дохід держави судовий збір у сумі 25 (двадцять п`ять) грн 48 коп.

Приватному акціонерному товариству «ДТЕК Павлоградвугілля» () компенсувати за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги у розмірі 2909 (дві тисячі дев`ятсот дев`ять) грн 42 коп, згідно платіжної інструкції №4179530 від 16.09.2025 року.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25 грудня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова