П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2025 року м. Київ

Справа № 755/13913/25

Провадження: № 22-ц/824/17063/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Бокача Ігоря Петровича в інтересах ОСОБА_1

на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року, постановлену під головуванням судді Коваленко І. В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа з боку позивача: ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної державної адміністрації у м. Києві, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

У липні 2025 року ОСОБА_1 вдруге звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, у зв`язку з тим, що вона, ОСОБА_1 , зверталася до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та отримала відмову, просила зобов`язати орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва надати висновок щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 повернуто.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Бокач І. П. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для розгляду до Дніпровського районного суду міста Києва.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, не надав оцінки відповіді Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва від 24.07.2025 року на звернення ОСОБА_1 та вдруге безпідставно повернув позовну заяву.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що позивач у порушення вимог п. 7 ч. 4 ст. 185 ЦПК України не вжив обов`язкових заходів щодо досудового врегулювання спору. Суд вказував, що звертаючись до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, позивачем не здійснено заходів обов`язкового досудового урегулювання спору шляхом звернення до служби у справах дітей за місцем проживання дитини для отримання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, який складається Службою за місцем проживання дитини на підставі зібраних матеріалів згідно Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дітей від 24 вересня 2008 року № 866, що є обов`язковою умовою/процедурою також і відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України.

Перевіривши такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 124 Конституції України законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Аналізуючи вищевикладені норми, колегія суддів приходить до висновку, що заходи досудового врегулювання спору є обов`язковими виключно у випадку, коли обов`язкове досудове врегулювання прямо та чітко встановлено у законі відповідними процесуальними нормами.

Зазначений висновок відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 465/4287/15 від 11.12.2019 року відповідно до якого, якщо на час звернення з позовом не було будь-яких обмежень для такого звернення, то з набранням чинності змін до Конституції України від 02 червня 2016 року, можливість звернення до суду пов`язується з дотриманням позивачем досудового порядку врегулювання спору, якщо такий порядок визначений законом як обов`язковий.

Разом з тим, положеннями СК України та Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дітей від 24 вересня 2008 року № 866, на які посилається суд першої інстанції, як і іншими нормативно-правовими актами не передбачено попереднього звернення позивача до органу опіки та піклування для надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав як обов`язкового заходу досудового врегулювання спору.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки вищенаведеним обставинам, в зв`язку із чим висновок суду про повернення позовної заяви з підстав, передбачених п. 7 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, є неправомірним.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві».

Згідно з позицією ЄСПЛ основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і держава не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що до позовної заяви було додано відповідь Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації на заяву ОСОБА_1 від 22.07.2025 року щодо надання висновку про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зазначеній відповіді, з посиланням на ч. 5 ст. 19 СК України, вказано, що для надання зазначеного висновку ОСОБА_1 необхідно звернутися до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав.

Таким чином, відсутність такого висновку на момент подання позову не може розцінюватися як невиконання обов`язкового досудового врегулювання спору. Позивачка виконала необхідні дії, а сам висновок має бути сформований уже в межах судового провадження.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви через не вжиття обов`язкових заходів досудового врегулювання спору є таким, що не відповідає процесуальному закону, та суперечить принципу доступу до судового захисту.

Згідно з вимогами ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, а відтак апеляційна скарга адвоката Бокача І. П. в інтересах ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Бокача Ігоря Петровича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура