Справа № 131/1795/24
Провадження № 22-ц/801/2725/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шелюховський М. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 рокуСправа № 131/1795/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивачка (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

відповідачка ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Іллінецький відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іллінецького районного суду Вінницької області від 11 листопада 2025 року, постановлену у складі судді Шелюховського М. В., дата складення повного судового рішення даті його постановлення, -

в с т а н о в и в :

В грудні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до Іллінецького районного суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Іллінецький відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції, із позовом про встановлення факту батьківства загиблого військовослужбовця та внесення змін до актового запису про народження дитини.

06 серпня 2025 року та 20 жовтня 2025 року ОСОБА_1 подала до суду клопотання про призначення порівняльної судової молекулярно-генетичної експертизи ДНК між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

28 жовтня 2025 року ОСОБА_1 надала до суду заяву про уточнення позовних вимог.

11 листопада 2025 року ОСОБА_1 подала до суду клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 11 листопада 2025 року подані нею клопотання та заяву повернуто позивачці

Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції мотивував її тим, що позивачкою не долучено до клопотань та заяви належних доказів надсилання їх листом з описом вкладення відповідачці, що суперечить вимогам частини 9 статті 83 ЦПК України (подання доказів). Послався на постанову Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 626/133/21, в якій зазначено, що «порівняльний аналіз правил частини 9 статті 83 ЦПК України та частини 4 статті 183 ЦПК України дає підстави для висновку, що правило частини 9 статті 83 ЦПК України застосовується у разі подання до суду безпосередньо доказів, а правило частини 4 статті 183 ЦПК України - у разі подання до суду заяв, клопотання чи заперечення, у тому числі і з доданими до них додатками на підтвердження вимог цих заяв, клопотань, заперечень».

Не погодившись з прийнятою ухвалою, 24 листопада 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що позивачка неодноразово, а саме: 27 березня 2025 року, 20 травня 2025, 06 серпня 2025 року та 20 жовтня 2025 року подавала до суду першої інстанції клопотання про призначення порівняльної судової молекулярно-генетичної експертизи ДНК для встановлення кровного споріднення між донькою ОСОБА_6 та її загиблим батьком ОСОБА_5 , її тіткою ОСОБА_2 (відповідачка у справі), проте отримували судові рішення про їх повернення. Заяву про уточнення позовних вимог вона надіслала всім учасникам справи і квитанції були нею здані до канцелярії суду. Усі клопотання і заяви, які вона здавала до канцелярії Іллінецького районного суду Вінницької області відповідно до кількості усіх учасників справи.

08 грудня 2025 року відповідачка ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Цимбалюк С. В. засобами поштового зв`язку подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Основними доводами відзиву є те, що суд першої інстанції неодноразово вказував позивачці на необхідність направляти копії письмових заяв, клопотань іншим учасникам справи, однак вона це свідомо ігнорує.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду повернення заяви позивачеві (заявникові) (пункт 6 статті 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виснує, що оскаржувана ухвала не відповідає вказаним вимогам закону.

По справі встановлено наступне:

- в грудні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до Іллінецького районного суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Іллінецький відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції, із позовом про встановлення факту батьківства загиблого військовослужбовця та внесення змін до актового запису про народження дитини (а.с. 1 6, т. 1);

- 06 серпня 2025 року ОСОБА_1 подала до суду клопотання про призначення порівняльної судової молекулярно-генетичної експертизи ДНК між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с. 133 136, т. 2);

- 20 жовтня 2025 року ОСОБА_1 повторно подала клопотання про призначення порівняльної судової молекулярно-генетичної експертизи ДНК між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с. 171 174, т. 2);

-28 жовтня 2025 року ОСОБА_1 подала заяву про уточнення позовних вимог ( а. с. 219 234, т.2);

- 11 листопада 2025 року ОСОБА_1 подала до суду клопотання про витребування доказів (а.с.235-238, т.2).

Суд розглянув зазначені клопотання та заяву 11 листопада 2025 року та повернув їх позивачці ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 11 листопада 2025 року (а. с. 13, т. 3).

Суд першої інстанції повертаючи подані позивачкою клопотання та заяви, послався на ч. 9 ст. 83 ЦПК України та ч. 4 ст. 183 ЦПК України, мотивуючи це відсутністю доказів надсилання копії клопотання іншим учасникам справи, однак такий висновок суду є помилковим з огляду на таке.

Відповідно до частини 9 статті 83 ЦПК України вимога щодо надсилання копій іншим учасникам стосується доказів, що подаються до суду.

Водночас клопотання про призначення експертизи за своєю правовою природою не є доказом, а є процесуальним засобом ініціювання судової дії, спрямованої на збирання та дослідження доказів у справі. Отже, зазначена норма не може бути застосована як безумовна підстава для повернення такого клопотання без його розгляду по суті.

Застосовуючи частину 4 статті 183 ЦПК України, суд першої інстанції не врахував, що повернення заяви або клопотання без розгляду можливе лише у випадку істотного порушення вимог до його форми або змісту (частина 1 статті 183 ЦПК України), яке унеможливлює його розгляд, або якщо воно не підписане (абзац перший частини 2 статті 183 ЦПК України).

Вимоги надання доказів надсилання скарг, клопотань чи заперечень іншим учасникам справи стосуються тільки скарг, клопотань чи заперечень, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень (абзац другий частини 2 статті 183 ЦПК України), або ж якщо таку вимогу містить процесуальна норма, яка регулює порядок подання тих чи інших скарг, клопотань чи заперечень (до прикладу, частина 4 статті 178 ЦПКУ: надсилання копії відзиву з додатками), частина 3 статті 179 ЦПКУ: надсилання відповіді на відзив; частина 3 статті 180 ЦПКУ: надсилання заперечення, тощо).

Клопотання про призначення експертизи не є доказом, а одним із способів забезпечення доказів (частина 2 статті 116 ЦПК України), вимоги щодо змісту і порядку подання якого закріплені в статті 117 ЦПК України, яка не містить вимоги надсилання такого клопотання іншим учасникам справи.

Відтак застосування судом до поданих позивачкою 06 серпня 2025 року та 20 жовтня 2025 року клопотань про призначення експертизи приписів частини 9 статті 83 ЦПКУ, яка регулює порядок подання доказів, є помилковим.

Саме такий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 626/133/21, на яку послався суд першої інстанції, проте невірно її застосував. В цій постанові Верховний Суд чітко вказав: «порівняльний аналіз правил частини 9 статті 83 ЦПК України та частини 4 статті 183 ЦПК України дає підстави для висновку, що правило частини 9 статті 83 ЦПК України застосовується у разі подання до суду безпосередньо доказів, а правило частини 4 статті 183 ЦПК України - у разі подання до суду заяв, клопотання чи заперечення, у тому числі і з доданими до них додатками на підтвердження вимог цих заяв, клопотань, заперечень».

Тож у такій правовій процесуальній ситуації суд мав оцінювати клопотання про призначення експертизи на його відповідність вимогам статті 117 та 183 ЦПК України та у разі недотримання таких процесуальних вимог застосувати відповідні процесуальні наслідки, передбачені у частині четвертій статті 183 ЦПК України, що відповідає наведеним правовим висновкам Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 725/1301/21, від 12 квітня 2023 року у справі № 626/133/21, від 30 липня 2025 року у справі № 332/5199/21 та сталій судовій практиці з цього питання.

Питання витребування доказів врегульовано статтею 84 ЦПК України, яка не містить вимоги надсилання такого клопотання (яке може бути і усним, і письмовим) іншим учасникам справи. Визначальним тут є тільки строк звернення з таким клопотанням, наслідком пропуску строку якого та за відсутності підстав визнати причини пропуску поважними, є залишення такого клопотання без розгляду (стаття 126 ЦПК України).

При розгляді клопотання про витребування доказів суд повинен був оцінити його з огляду на приписи статті 84 ЦПК України та прийняти відповідне процесуальне рішення (відмовити або задовольнити його, тощо), проте суд знову ж таки помилково застосував приписи частини 9 статті 83 ЦПК України, яка, як уже зазначалося вище, стосується доказів, а не клопотання про їх витребування.

Невірно суд повернув і подану 28 жовтня 2025 року ОСОБА_1 заяву про уточнення позовних вимог ( а. с. 219 234, т.2).

Так, згідно із частиною третьою статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до частини першої статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання (частина друга статті 189 ЦПК України).

В справі що розглядається Цебенко Т. О. подала заяву про уточнення позовних вимог до закриття підготовчого судового засідання.

Дійсно суд першої інстанції вірно вказав, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог.

Однак при цьому суд першої інстанції повинен був оцінити подану ОСОБА_1 заяву, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, та відповідно повинен був розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

Такий висновок викладений в постанові КЦС ВС від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20.

Натомість суд першої інстанції не з`ясував правової природи поданої 28 жовтня 2025 року ОСОБА_1 заяви та безпідставно повернув її позивачці, хоча саме до цієї заяви нею були додані квитанції про направлення іншим учасникам справи, про що вказано в переліку додатків під номером шість (а. с. 230, т.2).

Як вбачається з матеріалів справи, працівник Іллінецького районного суду ОСОБА_7 склав Акт про відсутність Додатку № 6 (а. с. 239), однак надалі в справі на а. с. 240 та 241, том 2 містяться квитанції про відправлення поштової кореспонденції 28 жовтня 2025 року від ОСОБА_1 ОСОБА_8 (відповідачка у справі) та ОСОБА_9 (представнику третьої особи), що підтверджує надіслання позивачкою іншим учасникам справи заяви про уточнення позовних вимог.

Відтак доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, тому ухвалу Іллінецького районного суду Вінницької області від 11 листопада 2025 року слід скасувати, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду (пункт 6 частини 1 статті 374, пункт 4 частини 1 статті 379 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Іллінецького районного суду Вінницької області від 11 листопада 2025 року скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняттята може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22 грудня 2025 року.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк