справа № 755/2606/25 головуючий у суді І інстанції Гончарук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Березовенко Р.В.,

суддів Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Хмельницький відділ державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на дії/бездіяльність державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва зі скаргою на дії державного виконавця Хмельницького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) А.Маги, у якій просив суд:

скасувати постанову державного виконавця Хмельницького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) А.Маги від 03 лютого 2025 року про поновлення вчинення виконавчих дій у ВП НОМЕР_2.

Вимоги скарги мотивовані тим, що на виконанні державного виконавця Хмельницького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області. Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маги А.В. перебуває виконавче провадження НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа №6-4975/11 від 08 грудня 2011 року виданого Дніпровським районним судом м. Києва.

16 серпня 2024 року до електронного кабінету скаржника у підсистемі ЄСІТС надійшла заява «Сенс Банк» про заміну сторони виконавчого провадження, подана до Дніпровського районного суду міста Києва у справі 6-4975/11 у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», що зазначено заявником у її тексті, яка одночасно була направлена також до Хмельницького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), і цим судом за цією заявою було відкрито провадження 6/755/1808/24, що підтверджується наявною у ЄСІТС карткою руху документу.

Про цю обставину відповідальним службовим особам Хмельницького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відомо ще з 16 серпня 2024 року, оскільки одночасно з направленням до суду заяву АТ «Сенс Банк» про заміну сторони виконавчого провадження було направлено скаржнику органу державної виконавчої служби, що підтверджується карткою руху документу.

12 листопада 2024 року, в порушення встановлених частиною 2 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» строків, державний виконавець прийняв рішення зупинити вчинення виконавчих дій у ВП НОМЕР_2 до вирішення питання по суті поданої стягувачем АТ «Сенс Банк» заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

03 лютого 2025 року до електронного кабінету скаржника у ЄСІТС надійшла постанова державного виконавця від 03 лютого 2025 року про поновлення вчинення виконавчих дій у ВП НОМЕР_2 .

Скаржник вважає, що вищезазначена постанова державного виконавця від 03 лютого 2025 року про поновлення вчинення виконавчих дій у ВП НОМЕР_2 не відповідає критеріям законності, встановленими нормативно-правовими документами, що регулюють порядок здійснення примусового виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 7 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року №2832/5), постанова як окремий документ з-поміж іншого має містити такі обов`язкові реквізити: мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову.

Мотивуючи ухвалене рішення про поновлення вчинення виконавчих дій у ВП НОМЕР_2, державний виконавець посилається на частину 5 статті 35 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак скаржник вважає, що виконавче провадження НОМЕР_2 відновлено безпідставно, враховуючи наступне.

Згідно з частиною 1 статті 35 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону до розгляду питання по суті.

У результаті розгляду заяви АТ «Сенс Банк» про заміну сторони виконавчого провадження, подану заявником до Дніпровського районного суду міста Києва у справі 6-4975/11 (провадження 6/755/1808/24), цим судом постановлено ухвалу від 05 грудня 2024 р. якою суд вирішив заяву Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», заінтересовані особи: боржник - ОСОБА_2 , про заміну сторони у виконавчому листі - задовольнити.

Таким чином, у резолютивній частині вищезазначеної ухвали боржником зазначено ОСОБА_2 і, відповідно, державний виконавець не мав жодних правових підстав приймати рішення про поновлення вчинення виконавчих дій у ВП НОМЕР_2, де боржником є ОСОБА_1 , на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 05 грудня 2024 у справі 6-4975/11 (провадження 6/755/1808/24), де боржником зазначено іншу особу - а саме ОСОБА_2 .

Зазначення у резолютивній частині рішення суду боржником ОСОБА_2 є істотною обставиною, яка впливає на суть цього судового рішення, тому ухвала від 05 грудня 2024 р. у справі 6-4975/11 провадження 6/755/1808/24 не може бути підставою для ухвалення державним виконавцем рішення про поновлення вчинення виконавчих дій у ВП № НОМЕР_3, де боржником є скаржник.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2025 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 29 липня 2025 року через систему Електронний суд подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що приймаючи 03 лютого 2025 року рішення про поновлення вчинення виконавчих дій у ВП НОМЕР_2 державний виконавець керувався ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 грудня 2024 у справі 64975/11 провадження 6/755/1808/24 у резолютивній частині якої боржником зазначено ОСОБА_2 , а не апелянта, ОСОБА_1 , тобто особу, яка є зобов`язаною за відповідним судовим рішенням і яку зазначено боржником у виконавчому листі №6-4975 виданого 08 грудня 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва, що виконується у ВП № НОМЕР_3, тобто державний виконавець прийняв рішення про поновлення виконавчих дій у виконавчому провадженні у ВП НОМЕР_2 на підставі судового рішення постановленого щодо іншої особи, що не є боржником у ВП НОМЕР_2, тобто обставини, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій у ВП НОМЕР_2, не були усунені, тому таке рішення не може вважатись правомірним.

Те, що судом у резолютивній частині ухвали від 05 грудня 2024 у справі 6-4975/11 провадження 6/755/1808/24 боржником зазначено іншу особу - ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , тобто особу, яку зазначено боржником у виконавчому листі №6-4975 виданого 08 грудня 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва, що виконується державним виконавцем у ВП НОМЕР_2, є очевидним, однак державний виконавець, що здійснює виконання виконавчого документа у ВП НОМЕР_2 і який приймав рішення про поновлення цього виконавчого провадження, не скористався своїм правом звернутись до суду із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, на підставі якого ним було поновлено вчинення виконавчих дій у ВП НОМЕР_2 (ухвали суду від 05 грудня 2024 у справі 6-4975/11 провадження 6/755/1808/24), як і не скористався своїм правом звернутись, як учасник цього судового провадження, із заявою про виправлення допущеної в ухвалі описки, якщо вважав, що така має місце.

Постановлена 20 лютого 2025 року судом ухвала у справі №6-4975/11 провадження №2-во/755/58/25 жодним чином не впливає і не може будь-яким чином впливати на законність прийнятого раніше державним виконавцем 03 лютого 2025 року рішення про поновлення вчинення виконавчих дій у ВП № НОМЕР_3, оскільки була постановлена судом після прийняття державним виконавцем цього рішення, тому вирішуючи питання законності постанови державного виконавця від 03 лютого 2025 року про поновлення вчинення виконавчих дій у ВП НОМЕР_2 і мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні скарги суд першої інстанції помилково, безпідставно посилається в оскарженій ухвалі від 09 квітня 2025 року у справі №755/2606/25 провадження №4с/755/36/25 на цю обставину, оскільки це суперечить принципу правової визначеності, як невід`ємної, органічної складової принципу верховенства права.

Крім цього, ухвалою від 20 лютого 2025 року у справі №6-4975/11 провадження №2-во/755/58/25 суд змінив зміст, суть раніше постановленої цим судом ухвали від 05 грудня 2024 у справі №6-4975/11 провадження 6/755/1808/24, а не виправив, як вказує суд у резолютивній частині ухвали від 20 лютого 2025 року, описку, допущену в першому абзаці резолютивної частини ухвали від 05 грудня 2024 року.

Апелянт ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, 22 грудня 2025 року подав заяву про розгляд справи без його участі, апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

У судове засідання інші учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань щодо неможливості розгляду справи без їх участі не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що скаржник є боржником у виконавчому провадженні НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №6-4975, виданого 08 грудня 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення в солідарному порядку заборгованості 316 188,37 грн з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк».

Постановою державного виконавця ВДВС Красилівського управління юстиції Огородніка А.Б. від 09 лютого 2012 року відкрито ВП НОМЕР_2.

Постановою головного державного виконавця Хмельницького ВДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області ЦМУ МЮ (м. Київ) Маги А.В. від 12 листопада 2024 року зупинено вчинення виконавчих дій у ВП НОМЕР_2 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з надходженням до відділу заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Постановою головного державного виконавця Хмельницького ВДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області ЦМУ МЮ (м. Київ) Маги А.В. від 03 лютого 2025 року поновлено ВП НОМЕР_2 на підставі ч. 5 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції встановив, що 20 лютого 2025 року Дніпровським районним судом м. Києва було постановлено ухвалу про виправлення описки в ухвалі суду від 05 грудня 2024 року. Наявна описка не зачепила та не змінила суть судового рішення та взагалі жодним чином не впливає на зміст виконавчого документа та обов`язковість його виконання.

На думку апеляційного суду, висновки суду першої інстанції щодо вимог заявника є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець під час здійснення професійної діяльності керується принципом верховенства права та діє виключно відповідно до закону.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням принципів верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/ або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.

За правилами ч. ч. 1, 5 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті. Після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

За інформацією з ЄДРСР, 05 грудня 2024 року у справі №2-4975/11 Дніпровський районний суд м. Києва за наслідками розгляду заяви АТ «СЕНС БАНК» про заміну сторони постановив ухвалу, якою заяву Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», заінтересовані особи: боржник - ОСОБА_2 , про заміну сторони у виконавчому листі - задовольнив та замінив сторону виконавчого провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №6-4975 від 08 грудня 2011 року, виданого Дніпровським районним судом міста Києва на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, код ЄДРПОУ - 23494714, рахунок IBAN НОМЕР_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2025 року за заявою представника АТ «СЕНС БАНК» виправлено описку, допущену в першому абзаці резолютивної частини ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2024 року по справі №6-4975/11, провадження №6/755/1808/24 та викладено її наступним чином:

«Заяву Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», заінтересовані особи: боржник - ОСОБА_1 , Хмельницький відділ державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про заміну сторони виконавчого провадження - задовольнити».

У зв`язку з викладеним місцевий суд правомірно вважав, що державний виконавець мав законні підстави для відновлення виконавчих дій у ВП НОМЕР_2.

Неспроможними є доводи апелянта про те, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2024 року стосується іншого боржника, адже за текстом вступної, описової та мотивувальної частин цієї ухвали вказані відомості про боржника ОСОБА_1 ; у другому абзаці резолютивної частини цієї ухвали вказано про заміну стягувача у ВП НОМЕР_2. За обставинами цієї справи боржником у ВП НОМЕР_2 є апелянт ОСОБА_1 .

Крім того, на час ухвалення цієї постанови ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2025 року про виправлення описки є чинною, а тому невід`ємною частиною ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2024 року.

Відповідність ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2025 року статті 269 ЦПК України не є предметом оскарження у цій справі, а тому колегія суддів невправі надавати їй правову оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, порушення судом норм процесуального та матеріального права при її постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи, а зводяться виключно до власного тлумачення законодавства апелянтом.

Ухвалюючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова