Провадження №2/367/7017/2025
УХВАЛА

про залишення без руху

03 листопада 2025 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Горбачова Ю.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів.

Дослідивши позовну заяву, суд приходить до висновку, що вона не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а тому підлягає залишенню без руху з наданням позивачу часу, достатнього для усунення виявлених недоліків позову.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Проте, позовна заява не містить відомостей про засоби зв`язку, адреси електронної пошти, а також наявність або відсутність електронного кабінету сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Так, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просить суд: 1) розірвати шлюб між сторонами; 2) визначити місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю (позивачем) - ОСОБА_1 ; 3) Стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 (одна друга) з усіх видів його доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно; 4) зобов`язати відповідача брати участь у додаткових витратах на дітей, пов`язаних з їх лікуванням, розвитком та навчанням; 5) вирішити питання про розподіл судових витрат.

Проте, позивачем не вказано ціну позову.

Визначення ціни позову у позовах про стягнення аліментів передбачено статтею 176 ЦПК України, якою, зокрема п. 3 ч. 1 встановлено, що у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Суд зауважує, що на підставі п. 3. ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів. Разом з тим, при ухвалені рішення по суті заявлених вимог, суд відповідно до вимог ст.ст. 141, 265 ЦПК України має вирішити питання щодо розподілу судових витрат, розмір яких визначається, в тому числі, виходячи з ціни позову.

Таким чином, позивачу необхідно вказати ціну позову з урахуванням положень п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

В роз`ясненнях, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч. 6 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При цьому, позовна заява не містить будь-яких відомостей та доказів щодо реальної можливості відповідача сплачувати заявлений розмір аліментів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182, ч. 2 ст. 200 СК України, а саме: стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності чи відсутності у відповідача інших осіб на утриманні; наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

В той же час, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на двох дітей у розмірі частини заробітку, але не наводить будь-якого обґрунтування щодо стягнення аліментів у такому розмірі, що встановлено на утримання трьох дітей і більше.

Що стосується заявленої вимоги про зобов`язання відповідача брати участь у додаткових витратах на дітей, пов`язаних з їх лікуванням, розвитком та навчанням, позивачу слід конкретизувати таку вимогу, а саме про які саме додаткові витрати зазначає позивач і в якій сумі вони були понесені.

Так, згідно положень ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Разом з тим, положеннями ст. 185 СК України передбачено, що ой з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, як вбачається з вищенаведених норм, загальний обов`язок одного з батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (дітей) передбачений чинним законодавством. У той же час, позивач має право на стягнення частини додаткових витрат на дітей, які вона вже понесла, надавши докази на понесення цих витрат і звернувшись до суду з відповідною позовною вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину (дітей) у визначеному розмірі.

Що стосується вимоги про визначення місця проживання дітей, суд зазначає наступне.

Позовна заява не містить жодних обставин, які об`єктивно вказують на наявність спору між батьками щодо визначення місця проживання дітей із одним з них. Тому позивачу необхідно надати обґрунтування щодо наявності спору про визначення місця проживання дітей.

У разі існування спору між батьками щодо місця проживання дітей, позивач має зазначити певні обставини, які підтвердити належними доказами, а саме щодо: можливості позивача забезпечувати належний рівень життя та розвитку дітей, працевлаштування позивача та отримання доходу, його розмірів; характеристики з місця проживання, роботи, місць навчання дітей (гуртків); медичних документів щодо стану здоров`я позивача; доказів, що для життя та розвитку дітей створені необхідні умови тощо, оскільки вказані обставини визнаються судом, як такі, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Таким чином, позивачу необхідно зазначити третьою особою належний орган опіки та піклування, яким у даному випадку є Виконавчий комітет Бучанської міської ради Київської області, вказавши відомості про таку особу у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, а також долучивши копію позовної заяви з додатками у відповідності до кількості відповідачів та третіх осіб по справі.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У постанові Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) вказано, що під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

Однак, серед матеріалів, які були долучені до позовної заяви, відсутній висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю (позивачем) - ОСОБА_1 .

Таким чином, в разі існування спору щодо місця проживання дітей, позивачу необхідно отримати відповідний письмовий висновок ООП про доцільність визначення місця проживання дітей саме з нею.

Враховуючи предмет позову, суд звертає увагу сторони позивача на важливість врахування вказаних обставин при вирішенні спору між батьками.

Суд також звертає увагу позивача на положення п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, якими визначено, що для розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини один із батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини..

Щодо судового збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, у якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01 січня 2025 року, становить 3028 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем, серед іншого, заявлено дві вимоги немайнового характеру, а саме: щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, за які позивачу, при зверненні до суду з вказаним позовом, необхідно було сплатити 2422,40 грн. судового збору, із розрахунку по 1211,20 грн. за кожну вимогу немайнового характеру.

При цьому, до позовної заяви було долучено квитанцію про сплату лише 1211,20 грн. судового збору, як за одну вимогу немайнового характеру. Тому позивачу необхідно додатково сплатити ще 1211,20 грн. судового збору, відповідно до вищевказаних вимог закону. А в разі визначення розміру додаткових витрат на дитину (дітей), які позивач заявить для стягнення з відповідача, їй необхідно буде визначити та сплатити суму судового збору, виходячи з заявленої суми як за вимогу майнового характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення зазначених в даній ухвалі недоліків позову.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів - залишити без руху.

Позивачу надати строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду - 10 днів з дня отримання даної ухвали.

У разі не усунення недоліків у встановлений строк, позовна заява відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України буде визнана неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://ip.ko.court.gov.ua/sud1013/.

Суддя: Ю.В. Горбачова