РІШЕННЯ

Іменем України

23.12.2025 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Кирильчук І. А.,

за участю секретаря - Сінчук І. А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна кредитна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Універсальна кредитна компанія» (далі - ТОВ «Універсальна кредитна компанія») звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 19 грудня 2019 року № КК 687 в розмірі 37323,27 грн.

Позовні вимоги мотивувало тим, що 19 грудня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Прості кредитні рішення» (далі - ТОВ « «Прості кредитні рішення») та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № КК 687 (далі - Договір), на підставі якого на умовах строковості, зворотності, платності позикодавець надав відповідачу фінансовий кредит в розмірі 10000 грн. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним.

Позивач зобов`язання відповідно до умов договору виконав у повному обсязі. Водночас всупереч умовам кредитного договору, статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» та статей 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, відповідач порушив умови договору і не повернув в повному обсязі кредит, а також не виконав всі інші свої грошові зобов`язання перед позивачем за кредитним договором. Внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка складає 37 323,27 грн.

14 січня 2021 року між ТОВ «Прості кредитні рішення» та ТОВ «Універсальна кредитна компанія» укладено договір відступлення права вимоги № 20210114, за умовами якого первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги до боржників зазначених у Додатку № 1 , що належить первісному кредитору на підставі основних договорів, а новий кредитор зобов`язується прийняти зазначене вище право вимоги та перерахувати первісному кредитору кошти у сумі ціни відступлення.

Зазначає, що ТОВ «Універсальна кредитна компанія» набуло право вимоги за кредитним договором від 19 грудня 2019 року № КК 687 .

Також позивач просить розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності його представника.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Копія позову з додатками була направлена відповідачу позивачем при зверненні до суду в системі «Електронний суд» у порядку виконання вимог абз. 2 ч.1 ст.177 ЦПК України.

24 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» відповідачка ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволені позову в повному обсязі. В обґрунтуванням вимог зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача, зокрема відсутні договори факторингу з усіма сторінками, реєстр боржників, акти приймання- передачі та докази оплати за договором факторингу.

Вказує, що позивачем не надано первинні бухгалтерські документи , платіжних доручень на підтвердження перерахування на рахунок ОСОБА_1 кредитних коштів в розмірі 10 000 грн.

Розрахунок заборгованості наданий ТОВ « Універсальна кредитна компанія» на підтвердження заборгованості є відображенням виключно односторонніх, арифметичних розрахунків і не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог , що підлягає стягненню з відповідача.

Заборгованість за відсотками за кредитним договором нарахована позивачем з порушенням приписів 1048 ЦК України, після спливу строку кредитування та в сумі не передбаченій договором.

Також зазначає, що положення кредитного договору про стягнення комісії є нікчемними, оскільки позивачем в порушення вимог ЗУ «Про споживче кредитування» у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та і поверненням кредиту, які надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.

Вважає, що позивачем безпідставно нараховано неустойку ( штраф) в розмірі 5 000 грн та інфляційні втрати в розмірі 7923,37 грн , оскільки ним не вказано періоди та підстави для нарахування таких санкцій.

Витрати на правову допомогу є неспівмірними зі складністю справи, часом витраченим на виконання робіт, обсягом виконаних робіт за ціною позову.

28 листопада 2025 року ТОВ «Універсальна кредитна компанія» подало до Голосіївського районного суду м. Києва відповідь на відзив, в якому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що комісійна винагорода є платою за користування кредитом і виконує функцію процентів ( стаття 1048 ЦК України, стаття 8 ЗУ «Про споживче кредитування»). Зазначає, що відповідачка не надала до суду альтернативного розрахунку заборгованості чи доказу її погашення, всі доводи зазначені у відзиві гуртуються на припущеннях та не спростовують фактичних обставин справи.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов до таких висновків.

Судом установлено, що 19 грудня 2019 року ТОВ «Прості кредитні рішення» та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит № КК 687 , за умовами якого кредитодавець надає позичальнику споживчий кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом. ( п. 1.1. Договору)

Розділ ІІ Договору містить умови кредитування.

Сума кредиту - 10 000 грн. ( п. п. 2.1 Договору)

Строк кредиту - 19 грудня 2019 року по 16 червня 2020 року включно (п. п. 2.2Договору)

Відсоткова ставка (фіксована) - 0 % ( п. п. 2.3 Договору).

П. 2. 5.Договору передбачає щомісячну винагорода за надання кредиту у розмірі 2400 грн.

Кредит надається шляхом зарахування грошових коштів на платіжну картку позичальника № НОМЕР_1 ( п. п. 2.8 Договору)

Сукупна вартість кредиту з урахуванням вартості всіх супутніх послуг зазначених в додатку № 1 Паспорт споживчого кредитування погашення кредиту, який є невід`ємною частиною цього Договору. Максимальний розмір вимоги складає 14 400 грн (п. 3. 2 Договору).

Розділом ІV Договору визначено графік погашення кредиту, що містить в собі часовий проміжок, що відповідає строку кредитування та складає суму платежу 4067 грн в місяць.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

За змістом частин першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Сторонами не заперечується, а отже, не підлягає доказуванню обставини того, що між сторонами по справі укладено договір споживчого кредиту № КК 687 від 19 грудня 2019 року.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З наданих матеріалів вбачається, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений та підписаний сторонами.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України).

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (стаття 1054 ЦК України).

Судом встановлено, що на виконання умов укладеного з відповідачем договору від № КК 687 від 19 грудня 2019 року первісним кредитором надано відповідачу кредитні кошти в розмірі 10 000 грн. Однак відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за тілом кредиту, яка відповідно до розрахунку позивача станом на 19 вересня 2025 року складає суму 10 000 грн.

Факт надання відповідачу кредитних коштів підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» про перерахування коштів за кредитним договором № КК 687 від 19 грудня 2019 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» платіжний сервіс «Platon» 19 грудня 2019 року 13:10:46 на платіжну картку НОМЕР_1 2024 року проведена транзакція № 27675-38440-03417 на суму 10 000 грн.

Відповідач контррозрахунку заборгованості за тілом кредиту та доказів повернення вказаних коштів до суду не надав.

14 січня 2021 року між ТОВ «Прості кредитні рішення» та ТОВ «Універсальна кредитна компанія» укладено договір відступлення права вимоги № 20210114, за умовами якого первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги до боржників зазначених у Додатку № 1, що належить первісному кредитору на підставі основних договорів, а новий кредитор зобов`язується прийняти зазначене вище право вимоги та перерахувати первісному кредитору кошти у сумі ціни відступлення.

Відповідно до витягу реєстру боржників до договору факторингу № 20210114 від 14 січня 2021 року ТОВ «Універсальна кредитна компанія» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № КК 687 від 19 грудня 2019 року .

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України).

За нормою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно із статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Однак, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку щодо погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Ураховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку, що ТОВ «Універсальна кредитна компанія» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № КК 687 від 19 грудня 2019 року.

Розрахунок заборгованості наданий позивачем, відображає нарахування суми основного боргу у межах строку кредитування в розмірі 10 000 грн.

Разом з тим, відповідачем не спростовано належними засобами доказування відсутність заборгованості перед позивачем за тілом кредиту в розмірі 10 000 грн, тому на користь позивача підлягає стягненню борг за тілом кредиту.

Щодо стягнення відсотків та комісії.

З розрахунку заборгованості ТОВ «Універсальна кредитна компанія» вбачається, що заборгованість за процентами, винагорода за користування кредитом відповідно до п. 2. 5 Кредитного договору становить 14 400 грн.

Відповідно до вимог п. 2. 3 Договору кредиту відсоткова ставка ( фіксована) становить 0 % відсотків.

П. 2. 5. Визначено, що щомісячна винагорода за надання кредиту у розмірі 2400 грн. Ця винагорода нараховується кожного місяця в перший день розрахункового періоду протягом строку вказаного в п. 2.2. Договору та не перераховується у випадку користування кредиту неповний розрахунковий період.

У позовні заяві ТОВ «Універсальна кредитна компанія» зазначає, що фактично за умовами кредитного договору відсутні відсотки за користування кредитними коштами, натомість сторони при укладені договору погодили саме щомісячну комісійну винагороду, яка є бульш зрозумілою для боржника.

Щодо включення банком до розміру заборгованості, яку він просить стягнути у цій справі, щомісячної комісії, передбаченої договором, суд зазначає таке.

У постанові ВС у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21 міститься посилання на постанову Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, в якій вказано, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Ураховуючи, що ТОВ «Універсальна кредитна компанія» не зазначено та не надано доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 2.5 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісійну винагороду в розмірі 2400 грн є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З урахуванням викладеного, у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за проценти , винагороди за користування кредитом відповідно до п. 2. 5 кредитного договору у розмірі 14 4000 грн - слід відмовити.

Щодо стягнення інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України, та штрафу суд зазначає таке.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до п. 7.1 Паспорту споживчого кредиту, який є додатком № 1 до Договору у випадку прострочення виконання та / або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит застосовується штраф 10 % від суми кредиту, розмір якого визначений в п. п. 2.1 Договору за кожні 30 днів прострочки. Але сума штрафів не може перевищувати половини суми кредиту.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Таким чином платежі встановлені статтею 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд зазначає, що зобов`язання відповідача щодо сплати заборгованості є грошовим, а їх прострочення тягне нарахування інфляційних втрат та штрафних санкцій відповідно до вимог законодавства.

Разом з тим, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного , надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором , відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем) , позичальник звільняється від відповідальності , визначеної статтею 625 цього Кодексу , а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу , пені) за таке прострочення . Установити , що неустойка (штраф , пеня) та інші платежі , сплата яких передбачена відповідними договорами , нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання , часткове виконання) за такими договорами , підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) .

Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного , надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування , до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу , пені) за прострочення виконання (невиконання , часткового виконання) кредитних зобов`язань .

Аналогічний правовий висновок , щодо аналізу п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України , викладений у постанові Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 910/10901/23 .

Згідно правового висновку , що викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23) , дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір .

Загальновідомим є той факт, що з 12 березня 2020 року на всій території України було запроваджено карантин. Відповідно до Закону України від 17 березня 2020 року № 530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

При цьому, норми матеріального права вирізняють штрафні санкції, до складу яких належить неустойка (штраф, пеня) та компенсаційні втрати, до складу яких належить інфляційні витрати та 3 % річних.

В постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 922/175/18 формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні статті 549 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» заборонено нараховувати та стягувати саме неустойку (штраф, пеню), при цьому жодної заборони нараховувати та стягувати компенсаційні втрати вказаним Законом не передбачено.

Отже, положення статті 549 ЦК України (штраф, пеня) та статті 625 ЦК України (3 % річних, інфляційні втрати) є різними за своєю правовою природною.

Ураховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачки за період з 17 червня 2020 року по 28 серпня 2025 року неустойку ( штраф/ пеню) в розмірі 5000 грн - задоволенню не підлягають.

Також не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з 23 лютого 2022 року до 28 серпня 2005 року в період коли існувала законодавча заборона їх нарахування.

Водночас, вимоги щодо стягнення інфляційних втрат з 17 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року підлягають задоволенню.

З огляду на це, що позивач не надав детального розрахунку інфляційних втрат суд, керуючись положеннями ст. 625 ЦК України та враховуючи правову позицію Велика Палата Верховного Суду у справі № 922/241/20, провів власний розрахунок. За розрахунком суду, сума інфляційних втрат за період з 17 червня 2020 року до 23 лютого 2022 року, шляхом множення суми заборгованості 10 000 грн на індекс інфляції, розрахований ланцюговим методом (добуток індексів за кожен місяць) становить 1653,53 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

Згідно додаткової постанови Верховного суду від 23 грудня 2021 року в справі № 923/560/17 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 Цього Кодексу). Близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року зі справи № 922/445/19.

Пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя N R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

ВС зауважив, що у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв. Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, було надано до суду: примірники Договору про надання правової ( правничої) допомоги № 13-6/Ю/25 від 22 липня 2025 року та додаткової угоди № 1 до нього.

Відповідно до умов п. 6.1 наданого Договору вважається укладеним з дня його підписання та діє до 31 грудня 2026 року.

Судом встановлено, що Договір про надання правової № 13-6/Ю/25 від 22 липня 2025 року та додаткова угода № 1 до нього, долучений позивачем до позовної заяви не підписаний сторонами, а тому не підтверджує укладення відповідного договору та не може бути покладений в основу висновків суду щодо понесення витрат на правничу допомогу.

Так, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що між позивачем та адвокатом Мальцевим В. П., не склалися договірні відносини стосовно надання правової допомоги за позовом до ОСОБА_1 тому вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 грн до задоволення не підлягає.

Частинами першою та другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, що становить від розміру задоволених судом позовних вимог (31%), а саме: 751 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 512, 514,526, 549, 610,611, 615, 629, 1054, 1081, 1082 ЦК України, статтями 12,13,49,81,89,141,259,263-265,354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна кредитна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна кредитна компанія» заборгованість за кредитним договором № КК 687 від 19 грудня 2019 року у сумі 11 653 (одинадцять тисяч шістсот п`ятдесят три) грн 53 коп., що складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн та інфляційних втрат 1653 (одна тисяча шістсот п`ятдесят три) грн 53 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна кредитна компанія» судовий збір у розмірі 751 (сімсот п`ятдесят одна) грн.

У задоволені решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Універсальна кредитна компанія», ЄДРПРОУ: 42121061, 03056, м. Київ, вул. Олекси Тихого, буд. 16/15, кабінет 501.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Рішення суду виготовлено 23 грудня 2025 року.

Суддя І. А. Кирильчук