КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/16873/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва у складі судді Диби О. В.

від 02 вересня 2025 року

у цивільній справі № 756/13403/25 Оболонського районного суду міста Києва

за клопотанням ОСОБА_1

про скасування заходів забезпечення позову

у цивільній справі за позовом Оболонської районної у м. Києві Державної адміністрації - Органу опіки та піклування в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2

до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

треті особи: ОСОБА_6 , Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, ВГІРФО Оболонського РУГУ МВС України в м. Києві, Орган приватизації Оболонського району м. Києва в особі: КП «Служба замовника комунальних послуг» Оболонського району м. Києва, КП КМДА міське Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна

про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири, визнання права власності на квартиру та зобов`язання провести державну реєстрацію квартири,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2025 році ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_5 , звернулась до суду з клопотанням, в якому просила скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті на підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 18 грудня 2008 року (2-5875) у справі за позовом Оболонської районної у м. Києві Державної адміністрації - Органу опіки та піклування в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири, визнання права власності на квартиру та зобов`язання провести державну реєстрацію квартири.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 02 вересня 2025 року клопотання повернуто заявнику.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати, та ухвалити нову постанову про задоволення клопотання про скасування заходів забезпечення позову у повному обсязі.

Апелянт, обґрунтовуючи незаконність оскаржуваної ухвали, зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у заявниці процесуального права на звернення із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову. Апелянт стверджує, що будучи спадкоємцем першої черги після смерті відповідача у справі, вона набула статус правонаступника відповідно до положень статті 1261 Цивільного кодексу України та статті 55 Цивільного процесуального кодексу України, що дозволяє їй вступати у справу на будь-якій стадії процесу. Скаржник звертає увагу на те, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 18 грудня 2008 року, мають тимчасовий характер і втратили свою актуальність після набрання законної сили рішенням суду від 26 лютого 2009 року, яким спір було вирішено по суті. Апелянт наголошує, що чинна редакція статті 158 ЦПК України, як і редакція статті 154 ЦПК України станом на 2009 рік, передбачають можливість скасування заходів забезпечення за вмотивованим клопотанням учасника справи або особи, права якої порушено. На переконання апелянта, повернення клопотання без розгляду є надмірним формалізмом та порушує її право на доступ до правосуддя та вільне володіння майном, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітами про доставку вихідної кореспонденції до електронного суду КП КМДА міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, Службі у справах дітей Оболонської РДА в м. Києві, органу приватизації Оболонського району в особі КП «Служба замовника комунальних послуг» Оболонського району м. Києва, Оболонської РДА в м. Києві органу опіки та піклування в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , а також рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 .

Перевіривши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення клопотання, суд першої інстанції виходив із того, що заявниця не має процесуального статусу учасника справи, у якій було вжито заходів забезпечення позову, оскільки розгляд справи завершено у 2009 році, а питання про залучення її як правонаступника судом не вирішувалося. Суд зазначив, що відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України право на подання клопотання про скасування заходів забезпечення позову має виключно учасник справи, тоді як інші особи повинні захищати свої права в інший спосіб. Посилаючись на роз`яснення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 03.06.2016, суд вказав, що особа, яка не є стороною у справі, але вважає, що арешт майна порушує її права власності, має звертатися до суду з окремим позовом про зняття арешту з майна, а не з клопотанням у порядку статті 158 ЦПК України. Врахувавши, що заявниця звернулася із заявою, яку підписано особою, яка не має права її підписувати в розумінні наявності відповідної процесуальної дієздатності у цій справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення клопотання на підставі пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Системний аналіз норм цивільного процесуального законодавства свідчить про те, що законодавець чітко розмежував способи захисту прав осіб, які є учасниками судового процесу, та осіб, які такими не є, проте права яких обмежуються вжитими заходами забезпечення позову.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 червня 2024 року у справі № 727/3071/23 (провадження № 61-5032св24) сформулював правовий висновок, згідно з яким із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно) може звернутися виключно учасник справи, тоді як інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Суд касаційної інстанції наголосив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє майном на законних підставах, якщо майно не належить боржнику. У вказаній постанові Верховний Суд також зазначив, що оскільки заявник не був учасником справи, на забезпечення якої вжито заходи, він позбавлений можливості звертатися до суду з клопотанням у порядку статті 158 ЦПК України, оскільки для нього чинним законодавством передбачено інший спосіб судового захисту, а саме звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна.

У справі, що переглядається, встановлено, що заявниця ОСОБА_1 не була залучена до участі у справі № 2-385/2009 як сторона або третя особа під час її розгляду по суті, який завершився ухваленням рішення у 2009 році. Посилання апелянта на набуття нею права власності на арештоване майно в порядку спадкування (матеріальне правонаступництво) автоматично не надає їй процесуального статусу учасника вже розглянутої справи у розумінні статті 42 ЦПК України без відповідного процесуального рішення суду про залучення правонаступника, яке у закінченому провадженні не може бути ухвалене ретроспективно виключно для цілей розгляду клопотання про скасування забезпечення позову. Процесуальне правонаступництво (стаття 55 ЦПК України) можливе на будь-якій стадії цивільного процесу, однак наразі стадія судового розгляду завершена, а стадія виконання рішення регулюється окремими нормами, при цьому процедура скасування заходів забезпечення позову за статтею 158 ЦПК України вимагає наявності у заявника статусу саме учасника справи.

Враховуючи, що заявниця не є учасником справи, суд першої інстанції, застосувавши аналогію закону та керуючись принципом правової визначеності, правомірно виходив з того, що таке клопотання не підлягає розгляду по суті в межах цієї справи, а підлягає поверненню. Верховний Суд у згаданій вище постанові від 05 червня 2024 року у справі № 727/3071/23 вказав, що оскільки особа не мала права на подання до суду заяви про скасування заходів забезпечення позову, то така заява не може бути предметом судового розгляду та підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Таким чином, обраний судом першої інстанції процесуальний наслідок у вигляді повернення клопотання є правильним.

Доводи апеляційної скарги про порушення права на доступ до суду є безпідставними, оскільки повернення клопотання не позбавляє заявницю права на захист її майнових інтересів у належний спосіб, а саме шляхом пред`явлення позову про зняття арешту з майна (визнання права власності та звільнення майна з-під арешту).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 02 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов