справа № 362/6462/23 головуючий у суді І інстанції Лебідь-Гавенко Г.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Березовенко Р.В.,

суддів Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 поданою представником - адвокатом Клапчуком Федором Петровичем на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2025 року у справі за позовом Керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області Коваля Р. в інтересах держави в особі: Обухівської районної державної адміністрації Київської області до Васильківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні землями лісового фонду,

В С Т А Н О В И В:

у проваджені Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом Керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області Коваля Р. в інтересах держави в особі: Обухівської районної державної адміністрації Київської області до Васильківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні землями лісового фонду, у якому прокурор просив суд:

усунути перешкоди у здійсненні Обухівською районною державною адміністрацією Київської області права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення з кадастровими номерами: 221482801:01:004:0028, :01:004:0029, :01:004:0030, :01:004:0031, :01:004:0032, :01:004:0033, :01:004:0034, :01:004:0035, площею 0,25 га кожна, шляхом визнання недійсним рішення Застугнянської сільської ради №184-20-V від 25.04.2008, яким передано у приватну власність: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , вказані земельні ділянки, розташовані в межах с. Застугна Київської області;

усунути перешкоди у здійсненні Обухівською районною державною адміністрацією Київської області права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення, шляхом скасування рішень приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Семенець О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер: 2030264 від 27.04.2013 стосовно права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0029, площею 0,25 га; індексний номер: 806489 від 11.03.2013 стосовно права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку :01:004:0029, площею 0,25 га; індексний номер: 808602 від 11.03.2013 стосовно права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0030, площею 0,25 га; індексний номер: 749625 від 06.03.2013 стосовно права приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0031, площею 0,25 га; індексний номер: 2059176 від 29.04.2013 стосовно права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0032, площею 0.25 га; індексний номер: 804439 від 11.03.2013 стосовно права приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0033, площею 0.25 га; індексний номер:753511 від 06.03.2013 стосовно права приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0034, площею 0.25 га; індексний номер: 756182 від 06.03.2013 стосовно права приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0035, площею 0.25 га;

усунути перешкоди у здійсненні Обухівською районною державною адміністрацією Київської області права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення: з кадастровим номером :01:004:0028, площею 0,25 га, шляхом її повернення на користь держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області від ОСОБА_1 ; з кадастровим номером :01:004:0029, площею 0,25 га, шляхом її повернення на користь держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області від ОСОБА_1 ; з кадастровим номером :01:004:0030, площею 0,25 га, шляхом її повернення на користь держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області від ОСОБА_1 ; з кадастровим номером :01:004:0031, площею 0,25 га, шляхом її повернення на користь держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області від ОСОБА_2 ; з кадастровим номером :01:004:0032, площею 0,25 га, шляхом її повернення на користь держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області від ОСОБА_1 ; з кадастровим номером :01:004:0033, площею 0,25 га, шляхом її повернення на користь держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області від ОСОБА_2 ; з кадастровим номером :01:004:0034, площею 0,25 га, шляхом її повернення на користь держави в особі С.І.; з кадастровим номером :01:004:0035, площею 0,25 га, шляхом її повернення на користь держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області від ОСОБА_2

07 липня 2025 року представниця Обухівської окружної прокуратури - Ламшина О.О. подала заяву про забезпечення позову, в якій просила:

вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:004:0028, :01:004:0029, :01:004:0030, :01:004:0032, площею 0,25 га кожна, власником яких є ОСОБА_1 ;

вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:004:0031, :01:004:0033, :01:004:0034, :01:004:0035, площею 0,25 га кожна, власником яких є ОСОБА_2 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що рішенням Застугнянської сільської ради №184-20-V від 25 квітня 2008 року передано земельні ділянки в приватну власність: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . На підставі вказаного рішення сільської ради Управлінням Держкомзему у Васильківському районі зареєстровано та видано державні акти на право власності вказаних осіб на земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:004:0028, :01:004:0029, :01:004:0030, :01:004:0031, :01:004:0032, :01:004:0033, :01:004:0034, :01:004:0035. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельних ділянок з вищевказаними кадастровими номерами, встановлено наступне. 27 квітня 2013 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №902 придбав земельну ділянку, площею 0,25 га, розташована по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :01:004:0028. Крім того, 11 березня 2013 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №299 придбав земельну ділянку, площею 0,25 га, розташована по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :01:004:0029. Також, 11 березня 2013 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №302 придбав земельну ділянку, площею 0,25 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :01:004:0030. Крім того, 06 березня 2013 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №275 придбала земельну ділянку, площею 0,25 га, району, яка розташована по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :01:004:0031. Також, 29 квітня 2013 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №916 придбав земельну ділянку, площею 0,25 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :01:004:0032. Крім того, 11 березня 2013 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №296 придбала земельну ділянку, площею 0,25 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :01:004:0033. Крім того, 06 березня 2013 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №278 придбала земельну ділянку, площею 0,25 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :01:004:0034. Також, 06 березня 2013 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №281 придбала земельну ділянку, площею 0,25 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :01:004:0035. Однак, встановлено, що вищевказане рішення прийняте Застугнянською сільською радою поза межами компетенції, у зв`язку з чим набуття права власності на вищевказані земельні ділянки відбулось із порушенням вимог земельного та лісового законодавства

Обставини позовної заяви та долучені до неї докази безпосередньо вказують на наявність ризику відчуження спірних земельних ділянок, зокрема, враховуючи те, що первинними власниками вже продані спірні земельні ділянки іншим особам.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2025 року заяву задоволено. Накладено арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:004:0028, 601:004:0029, :01:0004:0030, :01:004:0032, площею 0,25 га кожна, власником яких є ОСОБА_1 , без заборони користування земельною ділянкою. Накладено арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:004:0031, :01:004:0033, :01:004:0034, :01:004:0035, площею 0,25 га кожна, власником яких є ОСОБА_2 , без заборони користування земельною ділянкою.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через представника - адвоката Клапчука Федора Петровича через систему Електронний суд подали до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, незабезпечення балансу інтересів усіх учасників справи, просили скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2025 року та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що земельні ділянки, які є предметом позову у справі, були передані першим власникам на підставі рішення Застугнянської сільської ради № 184-20-У від 25 квітня 2008 року, тобто 17 років тому.

Той факт, що за цей час земельні ділянки були відчужені на користь інших осіб, зокрема відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , безпосередньо не вказує на ризики неможливості виконання судового рішення у цій справі в разі задоволення позову. Так, 17 років це довгий строк, а тому та обставина, що за цей час земельні ділянки були відчужені їхніми першими власниками, сама по собі не свідчить, що відповідачами вчинялися або вчинятимуться дії, які можуть ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення у цій справі.

Також, з часу подачі позову до суду, відповідачі не вчиняли жодних дій, спрямованих на відчуження на користь інших осіб належних їм земельних ділянок та прокурором не доведено, що такі дії вчинятимуться ними в майбутньому.

Якби відповідачі мали намір відчужити земельні ділянки, які належать їм на праві власності, то вони об`єктивно мали можливість це вчинити ще до вжиття заходів забезпечення позову у цій справі. Однак, з моменту відкриття провадження в даній справі минуло майже два роки і за цей час відповідачі не вчинили жодних дій, спрямованих на розпорядження належними їм земельними ділянками, хоча об`єктивно мали для цього всі можливості. Ні реального відчуження, ні жодних приготувань до нього до цього часу вчинено не було, що свідчить про відчутність ризиків, про які вказує прокурор у заяві про вжиття заходів забезпечення.

Прокурором не було надано документальних чи інших підтверджень того, що відповідачі дійсно мають намір розпорядитися своїм майном, тобто зазначена обставина не підтверджується жодними доказами. Крім того, прокурор не довів, що відповідачі дійсно вчиняють дії, спрямовані на відчуження свого майна та що в разі такого відчуження виконання рішення суду про задоволення позову опиниться під загрозою невиконання.

Так, заява про вжиття заходів забезпечення позову не містить будь-яких обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить будь-якого документального обґрунтування наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

В заяві про забезпечення позову містяться лише припущення заявника, що саме по собі не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову у справі.

Викладене вище свідчить, що всупереч висновкам суду першої інстанції, подача до суду позову із вимогами до відповідачів про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження земельними ділянками лісового фонду, а також потенційна можливість відповідачів розпоряджатися належним їх майном сама по собі не свідчить про наявність ризику ускладнення або неможливості виконання судового рішення у цій справі.

Також, 09 квітня 2025 року набув чинності Закон України № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» згідно положень якого, оскільки з моменту передачу у приватну власність спірних земельних ділянок першим набувачам минуло більше 10 років, то спірні земельні ділянки не можуть бути витребувані у відповідачів, які є добросовісними набувачами.

Відтак, покладення на власників майна тягаря у виді арешту земельних ділянок буде невиправданим та неспівмірним втручанням у їхнє право власності, суперечитиме вимогам чинного законодавства, а тому оскаржувана ухвала є незаконною та підлягає скасуванню.

Також, відповідачі звертають увагу суду на те, що Верховним Судом у подібних правовідносинах визначено ефективним способом захисту вимоги про витребування земельної ділянки.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2025 року поновлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 поданою представником - адвокатом Клапчуком Федором Петровичем на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2025 року у справі за позовом Керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області Коваля Р. в інтересах держави в особі: Обухівської районної державної адміністрації Київської області до Васильківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні землями лісового фонду, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

08 жовтня 2025 року представниця Обухівської окружної прокуратури - Кузьменко К.О. подала відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечила проти задоволення останньої, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник апелянтів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Клапчук Федір Петрович вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

У судовому засіданні прокурор Шелест Марина Борисівна заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

У судове засідання інші учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів Обухівської районної державної адміністрації, за захистом яких прокурор звернувся до суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, постановляючи ухвалу суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, повністю дотримався вимог ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України та положень постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Судом першої інстанції встановлено, що предметом позовних вимог є усунення перешкод у здійсненні Обухівською районною державною адміністрацією Київської області права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення з кадастровими номерами: 221482801:01:004:0028, :01:004:0029, :01:004:0030, :01:004:0031, :01:004:0032, :01:004:0033, :01:004:0034, :01:004:0035, площею 0,25 га кожна, у т.ч. шляхом їх повернення на користь держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши суть спору, що виник між сторонами, можливість реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, правильно прийшов до висновку про обґрунтованість заяви, оскільки між сторонами дійсно існує спір, який перебуває на розгляді у суді, а спірне нерухоме майно, щодо якого накладено арешт, є предметом спору.

Апеляційний суд вважає, що таке втручання держави у право на мирне володіння майном у даному випадку, є виправданим та вкрай необхідним, оскільки воно спрямовано виключно на забезпечення цивільного судочинства. Арешт майна полягає у позбавленні можливості лише розпоряджатись цими об`єктами нерухомого майна та не призведе до жодних негативних наслідків. Вжиття цього процесуального заходу не порушить вимоги ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а навпаки сприятиме захисту права позивача на справедливий суд, гарантованого ч.1 ст.6 цієї ж Конвенції.

При цьому колегія суддів зазначає, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Такі заходи мають на меті, зокрема, запобігти невиправданому розширенню кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, а відтак - утрудненню чи неможливості виконання цього рішення.

При цьому, підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Верховний Суду у постанові від 13 грудня 2023 року у справі №522/21977/21 зазначив, що загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

За таких умов, на думку апеляційного суду вимога надання позивачами доказів щодо доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися спірним майном призведе до застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Отже, доводи скаржників щодо недоведеності існування об`єктивних ризиків, що можуть утруднити або унеможливити виконання рішення у цій справі за умови задоволення судом позову, є неприйнятними.

При цьому, такий вид забезпечення позову, як арешт майна не призводить до невиправданого обмеження майнових прав апелянтів оскільки обмежується лише можливість вчиняти дії щодо розпорядження спірним майном.

Колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду в постанові від 14 лютого 2022 року в справі №367/3628/21.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає цілком обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що заходи забезпечення позову є необхідними, достатніми та співмірними із заявленими позовними вимогами.

Іншим доводам апеляційної скарги в тому числі щодо положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» та належності обраного позивачем способу захисту правова оцінка може бути надана лише при вирішенні спору по суті, оскільки при вирішенні питання про забезпечення обґрунтованість позову не досліджується.

Ухвалюючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при його постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подану представником - адвокатом Клапчуком Федором Петровичем - залишити без задоволення.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова