справа № 489/7539/25
провадження №2/489/3462/25
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

23 грудня 2025 року м. Миколаїв

Суддя Інгульського районного суду міста Миколаєва Коваленко І.В., який є головуючим у справі, ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

встановив:

У вересні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на його користь аліменти.

Внаслідок порушення вимог статті 175 ЦПК України, ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 17.09.2025 позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання було залишено без руху та надано термін для усунення недоліків, а саме: зазначення змісту позовних вимог спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; та надання копії позовної заяви та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Позивачу було запропоновано в термін протягом десяти днів з дня отримання ухвали суду усунути недоліки щодо оформлення позовної заяви, та роз`яснено, що у разі неусунення недоліків, заява буде вважатися неподаною та повернута.

17.09.2025 судом на адресу позивача, зазначену нею в позовній заяві, було надіслано ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Але, 29.09.2025 до суду повернувся конверт з направленою судом ухвалою з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», іншої адреси позивач суду не повідомляв, отже, відповідно до пунктів 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, ухвала вважається отриманою позивачем.

Станом на 18.12.2025 позивач недоліки не усунув, до суду будь-яких заяв чи клопотань на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху до Інгульського районного суду міста Миколаєва не надходило, жодних заходів з метою дізнатися про стан розгляду справи не вжито.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (Рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» № 3236/03 від 03.04.2008).

Згідно частиною другою статті 43 ЦПК України учасники процесу зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Нормами статті 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

За змістом статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.07.1989 в справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Слід також враховувати правову позицію Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Пономарьов проти України», згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Європейський суд з прав людини зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статтею 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).

Обмеженням права на доступ до суду в даному випадку є додержання процесуальної форми і змісту пред`явленої до суду позовної заяви, тобто додержання умов її прийнятності, що забезпечує право на звернення до суду та порушення судом провадження у справі.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки на момент постановлення даної ухвали, позивачем недоліки позовної заяви не усунуто, відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність повернення позовної заяви позивачу.

Відповідно до частини сьомої статті 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись статтями 185, 260, 261 ЦПК України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання повернути позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 23.12.2025.

Суддя І.В.Коваленко