Номер провадження: 22-ц/813/3644/25
Справа № 521/7101/24
Головуючий у першій інстанції Корсаненкова О.О.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Вадовської Л.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, на рішенняМиколаївськогорайонного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Корсаненкової О.О. 12 грудня 2024 року у с-щі Миколаївка Одеської області, -

встановила:

У травні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»звернулось до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 15.12.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3328820, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 5200,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом. 19.10.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 19102023, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а останнє прийняло та зобов`язалось сплатити клієнту права вимоги за грошовими зобов`язаннями за плату, що виникли у ТОВ «Лінеура Україна» за кредитними договорами, укладеними між ним боржниками. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання по погашенню заборгованості, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором № 19102023 у розмірі 34798,76 грн. У зв`язку із викладеним, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 зазначену заборгованість та судові витрати.

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 12.12.2024 року позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 3328820 у розмірі 34798,76 грн., а також витрати по оплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що зазначений у кредитному договорі розмір відсотків є явно несправедливим за положеннями ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а умови вказаного кредитного договору суттєво відрізняються від тих, на які відповідач погоджувався під час заповнення форми на сайті. Так, згідно п. 1.5.1. договору, за стандартною ставкою за весь строк кредиту проценти становлять 13458,45% річних. Відповідно до п. 1.6.1. договору, за стандартною ставкою орієнтована загальна вартість кредиту становить 42452,80 грн.; за п. 1.6.2. договору - за зниженою ставкою орієнтована загальна вартість кредиту становить 40900,60 грн. Апелянт зазначає, що не обирав вказані умови кредитного договору та не погоджував їх, оскільки на етапі підтвердження заявки чітко видно умови, на які погодився позичальник, а саме: строк позики 30 днів; процентна ставка - 0,01%, тобто 16,50 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргапредставника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцятирозмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 15.12.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3328820, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 5200,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом, шляхом підписання електронним підписом клієнта, відтворений з використанням одноразового ідентифікатора і був надісланий на його номер мобільного телефону. Вказаний договір укладений шляхом направлення його тексту, підписаного з боку товариства електронним підписом, в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис клієнта на договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору, про що свідчить п.п. 9.7.1 договору. Даний договір містить електронні підписи ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , що не заперечується останнім.

Згідно із умовами кредитного договору, товариство надало клієнту кредит, без забезпечення, на погоджений строк, у безготівковій формі, шляхом їх перерахування з використанням реквізитів платіжної картки клієнта на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Підписуючи даний договір, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», які розміщені на вебсайті та затверджені наказом № 67-ОД від 14.06.2021 року, повністю розуміє, погоджується з ними та зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Всі додатки до цього договору, підписані сторонами, є невід`ємною частиною договору.

Так, ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту, згідно якого тип кредиту - кредит; сума кредиту 5200,00 грн.; строк кредитування 360 днів; мета отримання кредиту - для споживчих (особистих) потреб; спосіб та строк надання кредиту шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів за реквізитами платіжної картки, зазначеної споживачем, не пізніше трьох календарних днів від дати підписання договору; стандартна процентна ставка 72635% річних/або 1,99% в день; знижена процентна ставка 363,18% річних/або 1,00% в день; тип процентної ставки фіксована; реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою - 13458,45% відсотків річних, реальна річна процентна ставка з урахуванням зниженої процентної ставки - 13458,45% відсотків річних; загальні витрати за кредитом за стандартною процентною ставкою 37252,80 грн.; загальні витрати за кредитом з урахуванням зниженої процентної ставки 35700,60 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом, у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі 42452,80 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача з урахуванням зниженої процентної ставки за весь строк користування кредитом, у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі 40900,60 грн.; штрафи: у розмірі 15% від суми кредиту, що становить 780,00 грн., на 4-й день такого невиконання та/або неналежного виконання; та у розмірі 1,1% від суми кредиту, що становить 57,20 грн, починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожен факт такого порушення, тобто за кожен день невиконання та/або неналежного виконання.

Згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача ОСОБА_1 та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит № 3328820 від 15.12.2022 року, складено відповідний графік платежів, розрахований з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі, а саме - графік розрахований за період з 14.01.2023 року по 10.12.2023 року, кількість днів у розрахунковому періоді 360, чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 40900,60 грн., сума кредиту за договором 5200,00 грн., проценти за користування кредитом 35700,60 грн., реальна річна процентна ставка 13458,45%, загальна вартість кредиту 40900,60 грн. Дана таблиця має підпис директора ТОВ «Лінеура Україна» та електронний підпис ОСОБА_1 , що свідчить про те, що на момент укладення договору відповідач був ознайомлений з усіма його умовами та погодився з ними.

Згідно ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, а відтак, колегія суддів доходить висновку про те, що, акцептуючи пропозицію товариства «Лінеура Україна» - ОСОБА_1 електронним цифровим підписом, відтвореним за допомогою одноразового ідентифікатора у договорі про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3328820 від 15.12.2022 року, приєднався до Правил надання коштів у позику, визнав та погодився на запропоновані кредитором умови користування та порядок надання грошових коштів.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ст. 11 Закону).

Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем ОСОБА_1 та первісним кредитором не було б укладено.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18 та інших.

Як вже вказувалось вище, 15.12.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3328820, у вигляді електронного документа, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 5 200 грн, зі строком кредитування 360 днів, періодичністю платежів кожні 30 днів, зниженою процентною ставкою 1,00% за кожен день користування кредитом, стандартною процентною ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом.

Для ознайомлення з умовами кредитування та підписання договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3328820 позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор В757.

Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3328820 містить відомості про те, що останній підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором В757 15.12.2022 року о 15:10:11 год.

До договору додано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача ОСОБА_1 , відповідно до якої зазначені умови кредитування та складено графік платежів із зазначенням реальної річної процентної ставки 13458,45% річних; загальної вартості кредиту 40900,60 грн. Зазначену таблицю відповідачем також підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором В757 15.12.2022 року о 15:10:11 год.

Крім того, паспорт споживчого кредиту підписаний 15.12.2022 року о 15:09:37 год. ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором В757, тобто ще до підписання договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3328820.

Таким чином, відповідач розумів, що підписує та укладає кредитний договір на вказаних вище умовах, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги доводи представника відповідача про непогодження ОСОБА_1 відсотків у визначеному договором розмірі.

Договір кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; не оспорював кредитний договір в частині або в цілому, первісний кредитор надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; кредитний договір містить інформацію щодо загальної вартості кредиту та графік погашення кредиту.

На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що зазначений вище кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з електронним підписом первісного кредитора підтверджує волю сторін, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору, та про те, що позичальник ОСОБА_1 всі умови договору цілком зрозумів та своїм підписом письмово підтвердив та погодився із тим, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні такого договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За таких обставин, на підставі вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача підлягали задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Безпідставними при цьому є доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові, матеріали справи не містять, зокрема, розрахунок заборгованості, на якій посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, сплату тіла кредиту, відсотків, та не є належним доказом наявності заборгованості.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту, про що вказано у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2017 року № 75.

У даному випадку суд першої інстанції, встановивши факт існування між сторонами кредитних зобов`язань та неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, якою передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Так, позивач у цій справі довів належними і допустимими доказами факт укладення ТОВ «Лінеура Україна» з ОСОБА_1 кредитного договору, надання позичальнику кредитних коштів, тобто виконання належним чином обов`язків кредитодавця, та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, що підтверджується сукупністю таких доказів: кредитними договором, паспортом споживчого кредиту, довідкою про перерахування суми кредиту, з яких вбачається сума кредиту, нарахована заборгованість, сплачені відповідачкою на виконання договору платежі, та відсутністю контррозрахунку заборгованості зі сторони відповідача.

Прийняті на себе зобов`язання за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3328820, ТОВ «Лінеура Україна» виконало своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні кошти, відповідно до умов укладеного договору.

Згідно розрахунку заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3328820 від 15.12.2022 року, відповідач не здійснив жодного платежу на погашення кредиту, у зв`язку з чим станом на 19.10.2023 року (менше визначеного договором строку кредиту - 360 днів) відповідач мав прострочену заборгованість у сумі 34798,76 грн., яка складається із: 5200 грн. - заборгованості за основною сумою боргу; 29598,76 грн. - заборгованості за процентами.

ОСОБА_1 не спростовано факт отримання кредитних коштів, а також факт неналежного виконання зобов`язань перед ТОВ «Лінеура Україна», в тому числі не спростовано розмір заборгованості, заявленої до стягнення.

З матеріалів справи також вбачається, що 19.10.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» було укладено договір факторингу № 19102023, згідно умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» зобов`язалось передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Лінеура Україна», а ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до боржників, включаючи суму кредиту, плату за кредитом та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Лінеура Україна», з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі, відповідно до додатку № 2 цього договору.

Згідно із актом прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу № 19102023 від 19.10.2023 року ТОВ «Лінеура Україна» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло реєстр боржників ТОВ «Лінеура Україна», після чого, з урахуванням п.1.2. Договору факторингу № 19102023 від 19.10.2023 року, від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли права вимоги заборгованості від боржників, та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» стало кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.

Згідно із витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 19102023 від 19.10.2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3328820 у розмірі 34798,76 грн.

Станом на час звернення до суду, відповідачем коштів на рахунок попереднього кредитора (ТОВ «Лінеура Україна»), які були б перераховані на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у зарахування на погашення кредитної заборгованості, не сплачено.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що за встановленими у цій справі обставинами неналежне виконання грошових зобов`язань призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором, тому вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 3328820, у розмірі 34798,76 грн. є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що зазначений у кредитному договорі розмір відсотків є явно несправедливим за положеннями ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а умови вказаного кредитного договору суттєво відрізняються від тих, на які відповідач погоджувався під час заповнення форми на сайті, колегія суддів до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Так, апелянт стверджує, що про умови кредитування, які він вважав несправедливими, йому стало відомо відразу після укладення кредитного договору, однак, при цьому ОСОБА_1 не було здійснено жодних дій щодо відмови від укладеного договору, та повернення суми позики.

Так, згідно ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», клієнт має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє банк у письмовій формі до закінчення вказаного вище строку.

Протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит клієнт зобов`язаний повернути банку грошові кошти, одержані згідно з договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит.

Згідно ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» клієнт має право в будь-який час повністю або частково достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних платежів.

Колегія суддів зазначає, що апелянт з власної ініціативи звернувся до відповідача за отриманням кредиту, отримавши від ТОВ «Лінеура Україна» всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору, а після укладення такого договору, у разі незгоди із його умовами, не здійснив дій щодо відмови від договору про споживчий кредит, і вказані обставини у повному обсязі спростовують доводи апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозв оляє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 12 грудня2024 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 12 грудня 2024року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2025 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

Л.М. Вадовська

О.М. Таварткіладзе