Єдиний унікальний номер 728/2347/25
Номер провадження 2/728/857/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2025 року місто Бахмач
Бахмацький районний суд у складі
головуючого судді Сороколіта Є.М.,
секретаря судового засідання Кирути Л.І.,
позивача не з`явився,
відповідача не з`явився,
І. Рух справи.
1. Ухвалою Бахмацького районного суду (далі також Суд) від 18.09.2025 № 728/2347/25 відкрито провадження у справі та прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін позовну заяву ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ПАРІС (далі також Позивач, ТОВ ФК ПАРІС), представництво інтересів якого здійснює Дячок Станіслав Миколайович, про стягнення з ОСОБА_1 (далі також Відповідач) заборгованості за Заявою-договором від 24.12.2019 № 0047834 щодо надання банківських послуг (далі також Кредитний договір) у загальному розмірі 32 676,85 грн, а також вирішення питання про стягнення понесених Позивачем судових витрат 2 422,40 грн у вигляді судового збору.
2. Згадані вище матеріали, які Позивачем було подано з використанням системи Електронний Суд, 05.09.2025 надійшли до Суду.
3. Ухвалою Суду від 16.10.2025 № 728/2347/25 вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено проведення судового засідання, оскільки ухвала Суду від 18.09.2025 № 728/2347/25 разом з відповідними додатками повернулася неврученою Відповідачу.
4. У призначене судове засідання Позивач та Відповідач не з`явилися, явку уповноважених представників не забезпечили.
5. Водночас Позивач у поданій до Суду позовній заяві вказував, що просить проводити розгляд справи за відсутності його представника у судовому засіданні, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
6. Відповідач ОСОБА_1 , був повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, зокрема шляхом 20.10.2025 виклику до Суду, однак у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяви про відкладення проведення судового розгляду або ж про розгляд справи за його відсутності не подав.
7. За вищевказаних фактичних обставин, на підставі вимог статті 281 Цивільного процесуального кодексу України (далі також ЦПК України), Суд вважає за можливе постановити ухвалу про заочний розгляд справи.
8. Окрім того, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ІІ. Позиції учасників справи.
9. За змістом позовної заяви Позивач вказує, що 24.12.2019 між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ РВС БАНК(далі також АТ РВС БАНК) та Відповідачем була підписана Заява-договір №0047834 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ РВС БАНК на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.
10. Підписавши Заяву-договір про надання банківської послуги Відповідач погодився на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті банку, і приєднався до умов договору. За умовами цього договору Відповідачу було надано споживний кредит у сумі 20 202,02 грн. шляхом перерахування коштів на картковий рахунок. Визначено строк дії кредиту 12 місяців, процентна ставка 18% річних (тип ставки - фіксована), разова комісія при видачі кредиту 1% від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту 5% від суми наданого кредиту.
Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі.
11. Водночас, 05.05.2021 року між АТ РВС БАНК та ТОВ ФКПАРІС укладено договір про відступлення права вимоги №05/05/2021-1. Згідно Додатку №1 до договору відступлення права вимоги, АТ РВС БАНК відступило ТОВ ФКПАРІС право вимоги до Відповідача за Заявою-договором № 0047834 від 24.12.2019 на загальну суму 34 155,50 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 18 663,03 грн, заборгованості за процентами в розмірі 4 351,37 грн та заборгованості за комісією в розмірі 11 111,10 грн, 30,00 грн штрафних санкцій (пені).
12. Позивачем було направлено вимогу Відповідачу, однак ОСОБА_1 не вчинив належних дій щодо погашення кредитної заборгованості. Оскільки Відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, тому ТОВ ФКПАРІС просить стягнути з останнього заборгованість за вищевказаним кредитним договором, яка станом на 01.09.2025 становить 29 575,24 грн і включає заборгованості за тілом кредиту в розмірі 18 663,03 грн, заборгованості за процентами в розмірі 3 801,11 грн, заборгованості за комісією в розмірі 7 111,10 грн та згідно з частиною другою статті 625 ЦК України 3% річних в розмірі 717,10 грн і 2 384,51 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 05.05.2021 по 23.02.2022.
13. Окрім того, Позивач просить стягнути судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
14. Як на правову підставу своїх вимог посилався на статті 526, 536, 549, 610, 626, 628, 629, 633, 1048, 1049, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України (далі також ЦК України) а також на положення Закону України Про електронні довірчі послуги та Закон України Про електронну комерцію.
15. Щодо позиції Відповідача, то Суд враховує, що останній відзив на позов не подав, правом надати Суду пояснення та докази не скористався.
ІІІ. Фактичні обставини встановлені Судом та докази на їх підтвердження.
16. Між АТ РВС БАНК та Відповідачем 24.12.2019 була підписана Заява-договір №0047834 про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ РВС БАНК на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідачем було підписано також графік платежів та розрахунок загальної вартості споживчого кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (додаток №1) (а.с. 7-47, 48).
17. За умовами Заяви-договору Відповідачу було надано споживчий кредит у сумі 20 202,02 грн., шляхом перерахування коштів на картковий рахунок Відповідача № НОМЕР_2 та видано останньому платіжну картку.
18. У Додатку №1, який є невід`ємною частиною договору сторони обумовили вартість кредиту, кількість платежів з повернення кредиту та сплату процентів за користування ним, суми комісійної винагороди за договором(а.с. 48 зворот).
19. Пунктом 7.7.2 Публічної пропозиції (а.с.5-15) визначено, зокрема, що клієнт зобов`язаний:
- повернути кредит та сплатити всі передбачені Заявою-договором плати (платежі) на рахунок банку в порядку та на умовах, передбачених договором (п.п.7.7.2.4.);
- виконати своєчасно та в повному обсязі зобов`язання, передбачені договором, не пізніше кінцевого терміну закінчення, що визначений в Заяві-договорі (п.п.7.7.2.5.);
- у разі порушення строків та/або несплати необхідної до погашення заборгованості за споживчим кредитом, в тому числі щомісячного платежу, що передбачені графіком платежів, частково або в повному обсязі, сплатити на користь банку штрафні санкції (штрафи та пеню) на умовах, передбачених договором. У разі порушення клієнтом будь-якої з умов договору, на вимогу банку достроково та в повному обсязі погасити заборгованість за сумою споживчого кредиту, процентами, щомісячної комісії та інші платежі, що передбачені умовами договору протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня одержання від банку повідомлення про таку вимогу шляхом направлення повідомлення згідно з положеннями договору. В разі, якщо повідомлення надіслане клієнту засобами поштового зв`язку (рекомендованим або цінним листом) і підприємством зв`язку повідомлено банк про неможливість вручення поштового відправлення адресату, то днем одержання повідомлення клієнтом є дата оформлення підприємством зв`язку документу про неможливість вручення поштового відправлення. При цьому, сторони дійшли до згоди, що в разі ухилення клієнтом від одержання на підприємстві зв`язку повідомлення банку (відмова від його прийняття, нез`явлення на зазначене підприємство зв`язку після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа, закінчення терміну зберігання тощо), обов`язок банку щодо направлення повідомлення буде вважатися належно виконаним за наявності документа, що підтверджує надання послуг поштового зв`язку (п.п.7.7.2.10);
- клієнт зобов`язується сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитними коштами до повного фактичного виконання клієнтом зобов`язань за споживчим кредитом. При цьому розмір процентів для клієнта, який прострочив виконання зобов`язання за споживчим кредитом згідно до частини 2 статті 625 ЦК України встановлюється на рівні процентної ставки за користування кредитними коштами, яка визначена умовами Заяви-договору(п.п.7.7.2.17.) (а.с. 27).
20. У відповідності до меморіальних ордерів від 24.12.2019 № 8925 та № 8926 АТ РВС БАНК, на виконання умов кредитного договору від 24.12.2019 № 0047834, здійснило перерахування грошових коштів у сумі 20 000,00 грн та 202,02 грн на користь Відповідача (а.с. 56).
21. Також у матеріалах справи наявна копія договору про відступлення права вимоги від 05.05.2021 № 05/05/2021-1, за змістом якого Позивач зобов`язується передати (сплатити) Клієнту суму фінансування, а Клієнт зобов`язується відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб-боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), комісію за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту (а.с. 49-51).
22. Згідно з Реєстром договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (Додаток 1 до договору про відступлення права вимоги від 05.05.2021 № 05/05/2021-1) заборгованість Відповідача у загальному розмірі 34 125,50 грн передана Позивачу (а.с. 51 зворот 53, 54-55).
23. Відповідно до положень пункту 1.3 договору факторингу від 05.05.2021 № 05/05/2021-1 сума фінансування за цим договором становить 2 963 940,96 грн і її було сплачено фактором, що підтверджує актом прийому-передачі прав вимоги і документів до договору про відступлення права вимоги № 05/05/2021-1 від 05.05.2021(а.с.53 зворот).
Згідно з пунктом 3.1 Додатку №1 до договору про відступлення права вимоги, права вимоги за кредитним договором вважається відступленими з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі прав та документів, що є невід`ємною частиною цього договору.
24. Згідно з розрахунком, що наданий Позивачем заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ ФКПАРІС за кредитним договором № 0047834 від 24.12.2019, станом на 01.09.2025, становить 29 575,24 грн і включає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 18 663,03 грн, заборгованості за процентами в розмірі 3 801,11 грн, заборгованості за комісією в розмірі 7 111,10 грн та згідно частини другої статті 625 ЦК України 3% річних в розмірі 717,10 грн і 2 384,51 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 05.05.2021 по 23.02.2022 (а.с. 60-66, 67).
25. В свою чергу Позивачем надіслана вимога Відповідачу про усунення порушення кредитного зобов`язання від 06.05.2021 вих.№29/5-2, а саме погашення усієї заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також інших платежів протягом 30(тридцяти) календарних днів з моменту отримання цієї вимоги, однак така вимога залишена Відповідачем без задоволення(а.с.68).
26. Копіями витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що ТОВ ФКПАРІС є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку і має право на провадження господарської діяльності з наданням фінансових послуг (а.с. 5).
ІV. Оцінка Суду та релевантне законодавство.
27. Перш за все Суд наголошує, що розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
28. За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
29. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
30. Суд звертає увагу, що обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування спеціальні правила, якими Суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати Суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20).
31. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).
32. Оцінюючи фактичні обставини цієї справи, з урахуванням вищевикладених підходів, Суд відмічає, що за правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України (далі також ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
33. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
34. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
35. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
36. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
38. Також у статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
39. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
40. Повертаючись до фактичних обставин цієї справи, з урахуванням викладеного вище, Суд вважає доведеним факт укладення між АТ РВС БАНК та Відповідачем кредитного договору від 24.12.2019 №0047834 та його належне виконання зі сторони кредитора.
41. Суд зауважує, що укладеним договором сторони узгодили як розмір кредиту, що надається, так і строк кредитування, який становить 12 місяців, та плату за користування кредитними коштами.
42. Відповідно, розмір процентів, який підлягає сплаті боржником за користування коштами протягом узгодженого періоду кредитування і перерахований Судом, становить 3 801,11 грн.
43. Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
44. Однак, щодо заявлених вимог про стягнення процентів річних та інфляційних втрат на підставі положень статті 625 ЦК України, то Суд наголошує, що згідно з пунктом 6 Закону України Про споживче кредитування від 15.11.2016 № 1734-VІІІ у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
45. У подальшому, до завершення дії карантинних обмежень, з 17.03.2022 набрав чинності пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
46. Згідно з Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 воєнний стан, який триває і на час розгляду цієї справи.
47. Оцінюючи подальший перехід права вимоги Суд наголошує на такому.
48. Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
49. Відповідно до частини першої статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
50. Згідно зі статею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
51. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.
У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
52. Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
53. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
54. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 № 352 Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року № 231, передбачено, що до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
55. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Діюче законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі, і на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.
56. Встановлюючи дійсність майбутньої вимоги, що переходить до нового кредитора, необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц.
57. Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.
Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги, за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.
58. При цьому, Суд враховує, що згідно із загальними принципами цивільного права, ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
59. Повертаючись до фактичних обставин цієї справи Суд констатує, що на його переконання згідно з укладеним договором про відступлення права вимоги від 05.05.2021 № 05/05/2021-1 до Позивача перейшло право вимоги на заборгованість за №0047834 від 24.12.2019 (станом на 01.09.2025), яка становить 29 575,24 грн і включає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 18 663,03 грн, заборгованості за процентами в розмірі 3 801,11 грн та заборгованості за комісією в розмірі 7 111,10 грн, які підлягають стягненню з Відповідача.
V. Розподіл судових витрат.
60. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
61. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат здійснюється пропорційно задоволених позовних вимог.
62. При цьому Суд враховує, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
63. Так, згідно з частиною першою статті 4 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 № 3674-VІ (далі також Закон № 3674-VІ) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
64. Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VІ за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
65. Відповідно до статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2025 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі станом на 01.01.2025 дорівнював 3 028,00 грн.
66. Згідно з копією платіжної інструкції АТ РВС БАНК від 22.08.2025 № 6993 Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що є мінімальним розміром судового збору з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8, застосованого на підставі частини третьої статті 4 Закону України Про судовий збір.
67. Підсумовуючи наведене, Суд вважає, що сплачений судовий збір має бути компенсовано Відповідачем на користь Позивача частково, у відповідній пропорції до задоволеної частки позовних вимог, а саме 2 192,27 грн (дві тисячі сто дев`яносто дві гривні 27 коп.).
68. Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 247, 258, 259, 263-265, 273, 280, 282 ЦПК України Суд,
1. Позов ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ПАРІС до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення у порядку та строки, передбачені Главою 1 Розділу V Цивільного процесуального кодексу України, а саме шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення цього рішення.
У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Суддя Є.М. Сороколіт