УХВАЛА

24 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 490/7365/23

провадження № 61-15793ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя - доповідач), Сакари Н. Ю., Ступак О. В.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ткачук Ганна Миколаївна, на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 01 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_1 , в якому просила в порядку поділу спільного майна подружжя визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1 на земельних ділянках

№№ НОМЕР_1 і АДРЕСА_1 та незавершений будівництвом житловий будинок, розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1 , визнати право власності за ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 із всіма господарськими та побутовими будівлями і спорудами; визнати за ОСОБА_1 право власності на будівельні матеріали та конструкції, які використані для будівництва незавершеного будівництвом будинку, що розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1 , житловий будинок АДРЕСА_1 виділити кожному з подружжя по 1/2 часток у праві власності.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Здійснено поділ спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , виділивши

у приватну власність кожного з подружжя майно наступним чином:

- визнано право власності за ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 із всіма господарськими та побутовими будівлями і спорудами;

- визнано право власності за ОСОБА_2 право власності на цілу земельну ділянку кадастровий номер :01:008:0030 - площею 0, 0353 га, на якій розташований житловий будинок

АДРЕСА_1 ;

- залишено на праві приватної власності за ОСОБА_1 житловий будинок номер АДРЕСА_1 , загальною

площею 237, 8 кв.м, житловою площею 84,5 кв.м, із всім господарськими та побутовими будівлями і спорудами;

- залишено на праві приватної власності за ОСОБА_1 цілу земельну ділянку, кадастровий номер :01:008:0028 - площею 0, 0319 га, на якій розташований житловий будинок

АДРЕСА_1 ;

- визнано право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину житлового

будинку АДРЕСА_1 , із всіма господарськими та побутовими будівлями і спорудами та на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :01:008:0026, площею 0, 0801 га;

- залишено у власності ОСОБА_3 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , із всіма господарськими та побутовими будівлями

і спорудами та на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :01:008:0026, площею 0, 0801 га;

- стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 123 200, 00 грн суми компенсації за відхилення від ідеальних часток в спільному майні подружжя. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представник

ОСОБА_1 - адвокат Ткачук Г. М. подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 01 грудня 2025 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника

ОСОБА_1 - адвоката Ткачук Г. М. відмовлено, з підстав передбачених пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

15 грудня 2025 року через підсистему Електронний суд представник

ОСОБА_1 - адвокат Ткачук Г. М. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 01 грудня 2025 року

у справі № 490/7365/23.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки ОСОБА_1 про рішення Центрального районного суду

м. Миколаєва від 14 серпня 2025 року, дізнався на початку жовтня 2025 року, а його адвокат Ткачук Г. М. отримала зазначене судове рішення - 21 жовтня 2025 року.

З огляду на те, що заявник не отримував копію рішення суду першої інстанції, натомість адвокат Маркін С. І., який представляв його інтереси в районному суді, не повідомив заявника про ухвалене судове рішення, вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням наступного.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно з частиною другою статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Статтею 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів

з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені

статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У відповідності до частин третьої, четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення визначених строків, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою

в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України

суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження

у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву

про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Апеляційним судом встановлено, що повний текст рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2025 року складено 18 серпня

2025 року.

З рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2025 року вбачається, що інтереси ОСОБА_1 в суді першої інстанції представляв адвокат Маркін С. І.

За відомостями підсистеми Електронний суд ЄСІТС рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2025 року у справі № 490/7365/23 доставлено до Електронного суду 18 серпня 2025 року о 12:55 годині.

Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки-повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему (далі - ЄСІКС) та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України).

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (абзац перший частини сьомої статті 14 ЦПК України).

Отже, процесуальний закон передбачив надсилання судового рішення як рекомендованим листом з повідомленням про вручення, так і в електронній формі через «Електронний кабінет», у тому числі на офіційну електронну адресу засобами підсистем Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи

у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року

№ 1845/0/15-21 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Вимога про надіслання судового рішення через підсистеми Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи є обов`язковою для осіб, визначених у частині шостій статті 14 ЦПК України, пункті 10 вказаного Положення, зокрема для адвокатів, та тих, які добровільно зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

Відповідно до частини сьомої статті 272 ЦПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року у справі № 480/8341/22 викладено висновок про те, що коли позивач не має офіційної електронної адреси, але її має адвокат, який представляв у суді інтереси позивача, суд надсилає електронну копію судового рішення адвокату на його офіційну електронну адресу. Це є належним і достатнім способом вручення судового рішення учаснику справи. З датою такого вручення можна пов`язувати початок перебігу строку на апеляційне оскарження позивачем (його адвокатом) відповідного судового рішення. За наявності підтвердження належного надіслання та вручення копії судового рішення представнику позивача

в електронному кабінеті те, що таку копію суд першої інстанції не надіслав безпосередньо позивачеві у паперовому вигляді засобами поштового зв`язку, не дає достатніх підстав вважати, що позивач не отримав судове рішення та не міг знати про результат розгляду його справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 454/1883/22 (провадження № 14-117цс23, пункти 64-65)).

Апеляційним судом встановлено, що копію рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2025 року було надіслано представнику ОСОБА_1 - адвокату Маркіну С. І. 18 серпня 2025 року на його офіційну електронну адресу в підсистемі Електронний суд ЄСІКС.

Відомості про те, що рішення Центрального районного суду м. Миколаєва

від 14 серпня 2025 року не було доставлено до Електронного кабінету представника ОСОБА_1 - адвоката Маркіна С. І. відсутні.

Також, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 серпня

2025 року оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень

19 серпня 2025 року.

Апеляційну скаргу на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва

від 14 серпня 2025 рокупредставник ОСОБА_1 (в суді апеляційної інстанції) - адвокат Ткачук Г. М. подала 22 жовтня 2025 року.

В апеляційній скарзі було викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2025 року, яке мотивоване тим, що копію оскаржуваного рішення представник скаржника отримала 21 жовтня 2025 року.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 17 листопада 2025 року наведенні ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ткачук Г. М. причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2025 року визнано неповажними. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2025 року залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання заяви про поновлення пропущеного процесуального строку із зазначенням інших поважних підстав такого пропуску та наданням доказів на підтвердження таких підстав.

На виконання вимог ухвали апеляційного суду апелянт надав заяву про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду, яка мотивована тим, що копію оскаржуваного рішення не отримував. Скаржник наголошує на тому, що про наявність рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2025 року дізнався

з реєстру судової влади на початку жовтня 2025 року. Представник

ОСОБА_1 - адвокат Маркін С. І. про ухвалене судове рішення заявнику не повідомив. Вважав, що днем вручення рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2025 року є 21 жовтня 2025 року, тобто день, коли представник ОСОБА_1 - адвокат Ткачук Г.М. отримала копію відповідного судового рішення.

За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Особа на власний розсуд користується своїми процесуальними правами, обов`язками відповідно до зазначених положень, а також положень, визначених статтями 43, 49 цього Кодексу.

Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2024 року в справі № 480/8341/22 вказав, що вибір адвоката, який надаватиме професійну правничу допомогу, зокрема у формі представництва інтересів в суді, є правом особи, але правом, яке передбачає також настання відповідних юридичних наслідків (як процесуального характеру, так і в матеріально-правовому спорі, переданого на розгляд суду).

Тому, якщо адвокат, отримавши судове рішення до електронного кабінету, пропустив строк на його оскарження, і не повідомив про це учасника справи, якого він представляє, негативні наслідки нестиме саме учасник справи.

Суд не зобов`язаний дублювати рішення в ситуації, коли учасник справи як фізична особа не має офіційної електронної адреси, але її має адвокат, який представляв в суді його інтереси.

Отже, надсилання електронної копії судового рішення адвокату як представнику учасника справи на офіційну електронну адресу є належним

і достатнім способом вручення судового рішення учаснику справи, з датою вручення якого можна пов`язувати строк на його оскарження.

Встановивши, що апеляційну скаргу подано з пропуском строку на апеляційне оскарження, наведені причини пропуску цього строку визнані неповажними,

а інших підстав для поновлення строку заявником не зазначено, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження з підстав, передбачених частиною четвертою статті 357 та пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» рішення від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» рішення від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням

у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстави, якими заявник обґрунтував причини пропуску процесуального строку, встановленого законом, є неповажними, носять суб`єктивний характер, не пов`язані із діями чи бездіяльністю суду, не вказують на наявність об`єктивних обставин, які б перешкоджали поданню апеляційної скарги

в строк, передбачений статтею 354 ЦПК України.

Заявником не було надано суду належних доказів поважності причин пропуску процесуального строку, не вказано обставин, які об`єктивно перешкоджали останньому подати апеляційну скаргу в розумний строк без невиправданих зволікань. Суд апеляційної інстанції надав заявнику достатній строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зокрема для подання обґрунтованого клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження з наведенням поважних причин пропуску такого строку і наданням доказів на їх підтвердження.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права

є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Доводи поданої касаційної скарги не дають підстав для висновку

про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1

є необґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ткачук Ганна Миколаївна, на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 01 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак