ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9081/25 Справа № 212/9714/24 Суддя у 1-й інстанції - Зімін М. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/9714/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивач Криворізька центральна окружна прокуратура, в інтересах Криворізької міської ради,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача Криворізької центральної окружної прокуратури, в інтересах Криворізької міської ради, на ухвалу Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 16 липня 2025 року, яка постановлена суддею Зіміним М.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 16 липня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2024 року Криворізька центральна окружна прокуратура, діючи в інтересах Криворізької міської ради, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на них будівель і споруд, припинення права володіння нерухомим майном та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 самовільно зайняла земельну ділянку, площею 0,0104 га, для розміщення кіоску за адресою: АДРЕСА_1 , на який зареєстровано право власності на підставі документів, що не видавалися компетентними органами.

Стороною відповідача заявлено клопотання про закриття провадження у справі, оскільки спір підвідомчий господарському суду, оскільки відповідачка ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та здійснює господарську діяльність за місцезнаходженням спірного об`єкту нерухомого майна.

Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 16 липня 2025 року провадження у цивільній справі за позовом Криворізької центральної окружної прокуратури, в інтересах Криворізької міської ради, до ОСОБА_1 про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на них будівель і споруд, припинення права володіння нерухомим майном та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно - закрито.

Роз`яснено позивачу, що заявлений позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства та за предметною підсудністю відноситься до Господарського суду Дніпропетровської області.

В апеляційній скарзі позивач Криворізька центральна окружна прокуратура, в інтересах Криворізької міської ради, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа-учасник приватноправових відносин.

З дати набрання чинності ГПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Визначаючи юрисдикційність спору, необхідно зважати, як на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, так і на відповідний суб`єктний склад учасників у цій справі.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.05.2023 у справі № 925/352/22.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19 (пункт 6.40) виснувала, що у спорах щодо земельних відносин при розмежуванні юрисдикції між цивільними і господарськими судами на першому місці - зміст правовідносин і вже другорядне значення надається суб`єктному складу (фізична чи юридична особа). Адже господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності як за участю юридичних осіб, так і за участю фізичних осіб-підприємців, а в певних випадках і за участю осіб, які не мають статусу суб`єкта господарювання. Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Отже, при вирішенні питання про юрисдикцію спору необхідно встановити характер спірних правовідносин, тобто, чи здійснює фізична особа господарську діяльність на самовільно зайнятій земельній ділянці.

Так, ГУ ДПС у Дніпропетровській області листом №13115/5/04-36-12-04-04 від 20.03.2024 повідомило, що відомості щодо здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 відсутні. Отже, відповідачкою наданими доказами не доведено факту здійснення підприємницької діяльності на спірній земельній ділянці.

Суд першої інстанції, при обґрунтуванні ухвали про закриття провадження у справі, послався на видачу ОСОБА_1 ліцензії про право роздрібної торгівлі на торгівлю тютюновими виробами.

ГУ ДПС у Дніпропетровській області листом №13115/5/04-36-12-04-04 від 20.03.2024 повідомило, що відомості щодо здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 відсутні. Ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими та/або алкогольними напоями за вказаною адресою не видавалися. Аналогічна інформація викладена у листі ГУ ДПС у Дніпропетровській області №25805/5/04-36-09-02-12 від 29.05.2025, в якому зазначено, що з 2023 року по теперішній час ліцензії за адресою: АДРЕСА_1 не видавалися.

Таким чином, прокурором належними та достовірними доказами повністю спростовано факт ведення підприємницької діяльності ОСОБА_1 за вказаною адресою.

При цьому, зазначає, що термін дії наданої відповідачкою Ліцензії становив з 06.10.2023 по 06.10.2024, тобто, станом на момент відкриття провадження у справі, така ліцензія вже не діяла, а згідно з листом ГУ ДПС у Дніпропетровській області №25805/5/04-36-09-02-12 від 29.05.2025 вказана ліцензія стосувався іншої адреси. Тобто, у випадку видачі такої ліцензії та здійснення відповідачкою підприємницької діяльності по АДРЕСА_1 , то органи ДПС підтвердили би факт здійснення відповідачкою підприємницької діяльності та видачі ліцензій на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами.

Посилання суду першої інстанції на попередній договір оренди земельної ділянки є безпідставним, оскільки такий договір оренди є нікчемним, оскільки укладений в обхід процедури земельних торгів під самочинно збудоване нерухоме майно (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 по справі №923/196/20), а тому не породжує правових наслідків.

Отже, факт використання спірної земельної ділянки для господарської діяльності не може доводитися нікчемним попереднім договором оренди земельної ділянки.

Крім цього, суд першої інстанції при обґрунтуванні ухвали про закриття провадження у справі послався на платіжні інструкції про внесення плати за землю. Надані платіжні інструкції не можуть підтверджувати факту здійснення підприємницької діяльності на спірній земельній ділянці, оскільки такі документи формуються виключно за реквізитами наданими самим платником. Також, надані платіжні інструкції не містять посилань на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , тому зі змісту платіжних інструкцій неможливо зрозуміти за яку земельну ділянку вноситься плата. Крім цього, такі платіжні інструкції містять суперечливу інформацію, оскільки в деяких вказано, що платником орендної плати за землю є ФОП ОСОБА_1 , а в інших фізична особа ОСОБА_1 .

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до розгляду докази, подані відповідачкою у судовому засіданні, що відбулося 15.05.2025 (на стадії розгляду справи по суті), без обґрунтування того, що вказані докази не могли бути подані раніше

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мастило Ю.І., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм процесуального права, а тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Просить визнати причину пропуску строку на подання відзиву на апеляційну скаргу поважною, оскільки адвокат Мастило Ю.І. перебував у заздалегідь запланованій щорічній відпустці, з якої повернувся до роботи 07 вересня 2025 року. Ця обставина унеможливила належну підготовку процесуальних документів та надання кваліфікованої правової допомоги клієнту ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора Криворізької центральної окружної прокуратури Гладченка А.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив ї задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Закриваючи провадження у справі у цивільній справі за позовом Криворізької центральної окружної прокуратури, в інтересах Криворізької міської ради, до ОСОБА_1 про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на них будівель і споруд, припинення права володіння нерухомим майном та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, суд керувався п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та виходив з того, що спір між прокурором, який діє в інтересах міської ради, та фізичною особою-підприємцем про усунення перешкод і знесення кіоску, який використовується відповідачкою в підприємницькій діяльності, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а має розглядатися в порядку господарського судочинства.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів і свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується, як закріпленим у Конституції України принципом верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

У рішенні від 22.12.2009 у справі "Безимяна проти Росії" (заява N 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що "погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту".

Крім того, у статті 6 Конвенції, яка відповідно до положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04.12.95 у справі "Белле проти Франції").

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Натомість, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 6 частини першої статті 20 ГПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі № 591/5242/18 (провадження № 14-168цс20) вказано, що «критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 03 листопада 2020 року у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20), від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18(провадження № 12-136гс19); від 19 травня 2020 року у справі № 910/23028/17 (провадження № 12-286гс18); від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б(провадження № 12-143гс19)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 лютого 2020 року в справі № 916/385/19 (провадження № 12-167гс19) вказано, що: «Набуття статусу ФОП не означає, що усі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, а спори з її участю належать до господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно. Отже, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими. Фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності. У справі, що розглядається, ФОП ОСОБА_2, звертаючись до господарського суду з позовом, зазначила, що відповідачі, виконуючи надані їм повноваження з благоустрою площі Старосінної та реалізовуючи комплексну схему розміщення на ній тимчасових споруд, втрутилися у її право власності та демонтували спірний торговельний павільйон як такий, що не увійшов до комплексної схеми. Цей торговельний павільйон загальною площею 41,6 кв. м, розташований за адресою: м. Одеса, площа Старосінна, належав позивачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 22 грудня 2005 року, був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, використовувався позивачкою у здійсненні її господарської діяльності на підставі дозволів на роботу торговельного павільйону, наданих ФОП ОСОБА_2 органом державного пожежного нагляду України та санітарно-епідеміологічною службою, а також Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради на торговельний павільйон видавалась облікова картка для ФОП. Тож спір виник у межах правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної суб`єкту господарювання (позивачу) діями органу місцевого самоврядування та його виконавчого органу під час здійснення повноважень з регулювання підприємницької діяльності (реалізації схеми розташування споруд для здійснення підприємницької діяльності в місті Одесі). Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. За змістом спірних правовідносин, суб`єктним складом сторін спору, законодавством, що застосовується до цих правовідносин, цей спір є господарським».

У справі, що переглядається встановлено, що Криворізька центральна окружна прокуратура, діючи в інтересах Криворізької міської ради, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на них будівель і споруд, припинення права володіння нерухомим майном та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 самовільно зайняла земельну ділянку, площею 0,0104 га, для розміщення кіоску за адресою: АДРЕСА_1 , на який зареєстровано право власності на підставі документів, що не видавалися компетентними органами.

Отже, предметом даного спору є усунення Криворізькій міській раді перешкод у користуванні земельною ділянкою, площею 0,0104 га, для розміщення кіоску за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстрована за відповідачкою ОСОБА_1 .

Доказів того, що відповідачка ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність за вказаною адресою суду не надано.

Та обставина, що відповідачка ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем правового значення у даному випадку не має, оскільки в матеріалах справи відсутні докази здійснення нею підприємницької діяльності за спірною адресою.

Суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями № 2405943, з терміном дії з 01.10.2024 до 01.10.2025, та ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами № 2406133, з терміном дії з 01.10.2024 до 01.10.2025.

Так, в обох ліцензіях, як адреса місця торгівлі, зазначено: АДРЕСА_2 , павільйон у складі ТЗК «Гірник», а не: АДРЕСА_1 , яка є предметом спору.

Не можна погодитись й з висновками суду першої інстанції щодо підтвердження факту здійснення відповідачкою ОСОБА_1 підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , наданими суду доказами, а саме: Рішенням Криворізької міської ради від 25.10.2006 № 512, яким передано ФОП ОСОБА_2 в оренду терміном на 5 років земельну ділянку загальною, площею 0,0091 га, без зміни цільового призначення, для розміщення кіоску у складі торгівельного зупиночного комплексу на АДРЕСА_3 за рахунок земель, раніше наданих приватній підприємниці ОСОБА_3 на підставі договору оренди земельної ділянки від 19.09.2003 № 2854, та Договором дарування кіоску від 26.01.2012, згідно якого ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 кіоск, площею 13,0 кв.м., що знаходиться у складі торгівельно-зупиночного комплексу за адресою: АДРЕСА_4 , зупинка громадського транспорту «Гірник».

При цьому, листом Начальника управління земельних ресурсів виконкому міської ради від 05.05.2012 за № 1116 запропоновано ФОП ОСОБА_1 , яка використовує земельні ділянки в Жовтневому районі на вул. 20-го П/з`їзду (зупинка громадського транспорту «Гірник») для розміщення зупиночного комплексу «У свахи» без правовстановлюючих документів, укладення з Криворізькою міською радою попереднього договору оренди вищезазначеної земельної ділянки.

Натомість, згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, за відповідачкою ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , площею 23,4 кв.м..

Отже, наведеними вище доказами не підтверджується факт використання відповідачкою ОСОБА_1 спірного нерухомого майна саме для здійснення підприємницької діяльності у встановленому законом порядку, а тому у даних правовідносинах остання виступає не як суб?єкт господарювання, а як фізична особа.

Отже, судом першої інстанції помилково встановлено, що при використанні спірного об`єкту нерухомого майна відповідачка ОСОБА_1 виступає саме як фізична особа-підприємець, й доводи апеляційної скарги повністю спростовують такі висновки суду.

Враховуючи, що спір виник між прокурором, який діє в інтересах міської ради, та фізичною особою ОСОБА_1 , про усунення перешкод і знесення кіоску, який зареєстровано за фізичною особою та відсутні докази його використання відповідачкою в підприємницькій діяльності, суд безпідставно закрив провадження у справі, адже дані правовідносини є приватно-правовими та не відносяться до юрисдикції господарського суду.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст. 379 ЦПК України є підстави для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Питання щодо розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не вирішується, оскільки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, це питання суд вирішує під час ухвалення рішення, а тому питання про розподіл судових витрат, понесених учасниками справи у зв?язку з переглядом ухвали суду в апеляційній інстанції, буде вирішено судом першої інстанції під час ухвалення рішення по суті.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Криворізької центральної окружної прокуратури, в інтересах Криворізької міської ради, задовольнити.

Ухвалу Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 16 липня 2025 року скасувати.

Направити цивільну справу за позовом Криворізької центральної окружної прокуратури, в інтересах Криворізької міської ради, до ОСОБА_1 про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою, прививши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на них будівель і споруд, припинення права володіння нерухомим майном та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно до Покровського районного суду міста Кривого для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: