Провадження № 2/734/1144/25 Справа № 734/3569/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 листопада 2025 року селище Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Бараненка С.М.,

за участю:

секретаря судових засідань Чумак Н.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивачів адвоката Запаскіна М.Р. (в режимі ВКЗ),

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні залу суду в с-щі Козелець цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВПАС-СЕРВІС» та ОСОБА_1 в особі представника адвоката Запаскіна Максима Романовича до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про виділ часток у праві спільної часткової власності в натурі, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КИЇВПАС-СЕРВІС» та ОСОБА_1 в особі представника адвоката Запаскіна Максима Романовича звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про виділ часток у праві спільної часткової власності в натурі.

Позов мотивований тим, що позивачі, Товариство з обмеженою відповідальністю «КИЇВПАС-СЕРВІС» (далі Позивач-1) та ОСОБА_1 (далі Позивач-2), є співвласниками комплексу нежитлових будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 220) (далі Комплекс). Іншими співвласниками зазначеного Комплексу є Відповідачі у цій справі ОСОБА_3 (далі Відповідач-1) та ОСОБА_2 (далі Відповідач-2).

Існування записів про право власності на фізично знищений об`єкт у ДРРП створює для Позивачів, як суб`єктів господарювання та фізичної особи, стан правової невизначеності, перешкоджає належному веденню бухгалтерського обліку, створює ризики безпідставного нарахування податків на нерухоме майно та унеможливлює будь-які юридично значущі дії щодо цього активу.

З метою приведення даних ДРРП у відповідність до фактичного стану речей, Позивач-1 21.11.2024 звернувся до державного реєстратора із заявою про припинення права власності на Комплекс. Однак Рішенням № 76273146 від 26.11.2024 у проведенні реєстраційної дії було відмовлено з посиланням на п. 75 Порядку державної реєстрації, який вимагає для такої дії наявності заяв від усіх співвласників або рішення суду.

Вичерпуючи заходи досудового врегулювання, Позивачі через представника 29.11.2024 направили усім співвласникам, у тому числі Відповідачам, офіційні листи-звернення з пропозицією спільно подати заяви для державної реєстрації припинення права власності. Відповідач-1 ( ОСОБА_2 ) висловила свою згоду на врегулювання ситуації. Проте Відповідач-2 ( ОСОБА_3 ) не надав згоди та не вчинив жодних дій, спрямованих на спільне вирішення проблеми, що унеможливило адміністративний порядок припинення права власності.

За таких обставин, коли об`єкт спільної власності фізично знищений, а згода одного зі співвласників на спільні дії відсутня, єдиним можливим та ефективним способом захисту прав Позивачів є виділ належних їм часток у судовому порядку, що призведе до припинення для них права спільної власності та дозволить остаточно врегулювати юридичний статус неіснуючого майна.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав з підстав вказаних у позові.

Представник позивачів адвокат Запаскін М.Р. в судовому засіданні позов підтримав з підстав зазначених у позові та просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні погодилася з позовними вимогами та не заперечував щодо задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи від останнього на час розгляду справи до суду не надходило. Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином відповідно до ст. 128 ЦПК України, зокрема шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами із повідомленнями за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України та через підсистему «Електронний суд». Причини неявки в судові засідання відповідач не повідомив, відзиву на позов не подав.

Заслухавши пояснення сторін, представника позивачів та дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України - кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно ч. 1 ст. 370 ЦК України - співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

Сторони по справі володіють, користуються та розпоряджаються спільним майном комплексом нежитлових будівель загальною площею 6008,6 м?, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 220). Первинно вказаний Комплекс перебував у власності Козелецької райспоживспілки «Гуртова-торгова база» (), що підтверджується свідоцтвом про право власності від 14.08.2003.

Станом на момент, що передував його знищенню, Комплекс як єдиний майновий об`єкт, що підтверджується даними технічного паспорта, узагальненими у Довідці Комунального підприємства «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 27 від 24.04.2023 року, а також даними ДРРП, складався з наступних будівель та споруд: будівля контори - «А» з верандами «а», «а1» та ґанком «а2» загальною площею 254,5 кв. м.; виробничий склад - «Б» із тамбуром «б» та прибудовами «б1», «б2», «б3» загальною площею 456,0 кв. м.; меблевий склад - «В» загальною площею 329,3 кв. м.; меблевий склад - «Г» загальною площею 335,2 кв. м.; виробничий цех - «Д» з навісом «д» та прибудовою «д1» загальною площею 1275,6 кв. м.; продсклад - «Є» з котельнею «є» та навісом «є1» загальною площею 1351,1 кв. м.; продсклад - «Ж» загальною площею 1265,2 кв. м.; підвальний склад -«П» зі спусками «п», «п1», «п2» загальною площею 758,9 кв. м.; інші господарські споруди (колодязь, ворота, огорожа, свердловина тощо).

Загальна площа Комплексу, зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, становить 6008,6 кв. м. Цей склад майна, що мав зазначені характеристики та загальну площу, є об`єктом права спільної часткової власності сторін та предметом цього спору.

Протягом 2003-2012 років право спільної часткової власності на Комплекс було сформовано у поточному складі учасників внаслідок низки правочинів. Зокрема, на підставі договору купівлі-продажу від 08.10.2003 ОСОБА_1 (Позивач-2) набув право власності на 1/5 частку Комплексу. В подальшому, право власності на інші частки набули: ОСОБА_5 (37/100), ОСОБА_6 (11/50), а також відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які 09.04.2012 набули по 21/200 часток кожен.

У подальшому склад співвласників та розмір їхніх часток змінювався. Частка у розмірі 37/100, що належала ОСОБА_5 , на підставі договорів купівлі-продажу від 12.10.2017 та 07.03.2018 перейшла у власність ТОВ з іноземною інвестицією «Бейкері Фуд Індастрі». Згодом, за договором дарування від 06.06.2023, ТОВ «Бейкері Фуд Індастрі» передало зазначену частку у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВПАС-СЕРВІС» (Позивач-1).

Частка у розмірі 11/50, що належала ОСОБА_6 , за договором дарування від 16.11.2023 перейшла у власність ОСОБА_1 (Позивача-2). Таким чином, його сукупна частка у праві спільної власності на Комплекс склала 21/50 (1/5 + 11/50), або 42/100.

Станом на дату подання цього позову, право спільної часткової власності на Комплекс розподілено між сторонами у справі наступним чином: позивач 2 - ОСОБА_1 володіє часткою у розмірі 42/100; позивач 1 - ТОВ «КИЇВПАС-СЕРВІС» володіє часткою у розмірі 37/100; відповідач 2- ОСОБА_3 володіє часткою у розмірі 10,5/100 (21/200); відповідач 1 - ОСОБА_2 володіє часткою у розмірі 10,5/100 (21/200).

У січні 2024 року позивачам стало відомо, що весь Комплекс нерухомості, який є предметом спільної власності, фізично припинив своє існування внаслідок повного знищення. Цей факт є об`єктивним, не залежить від волі сторін та офіційно підтверджується Довідкою про знищення/знесення майна №17 від 17.01.2024 (реєстраційний номер DT01:2894-7326-5664-1637) та Довідкою про відсутність майна №18 від 18.01.2024 (реєстраційний номер DT01:3015-8459-1093-8628), складеними уповноваженою особою та зареєстрованими в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва.

Так, відповідно до статті 41 Конституції України та статті 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право спільної часткової власності є різновидом права власності, за якого майно належить двом або більше особам із визначенням часток кожного з них у праві власності (стаття 356 ЦК України).

Стаття 358 ЦК України встановлює, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Оскільки у даній справі згоди між усіма співвласниками щодо юридичної долі Комплексу досягти не вдалося через позицію відповідача ОСОБА_3 , виникає спір, який відповідно до прямої вказівки закону підлягає вирішенню судом.

Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Позивачі заявляють вимогу саме про виділ часток, а не про поділ майна. Верховний Суд у своїй постанові від 19.05.2021 у справі № 501/2148/17 чітко розмежував ці поняття, зазначивши: "При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється".

Запропонований Позивачами спосіб вирішення спору повністю відповідає правовій конструкції "виділу": Позивачі просять виділити їм їхні частки, припинивши для себе право спільної власності, тоді як Відповідачі залишаються співвласниками тієї частини майна, що залишилася. Це підтверджує коректність обраного способу захисту права.

Можливість виділу частки щодо юридично існуючого, але фізично знищеного об`єкта ОСОБА_7 обставиною справи є те, що Комплекс як фізичний об`єкт знищено. Однак, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Комплекс продовжує існувати як об`єкт цивільних прав, оскільки записи про право власності на нього є чинними у Державному реєстрі речових прав.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 346 ЦК України, право власності припиняється у разі знищення майна. Проте, для об`єктів нерухомості, що перебувають у спільній власності, сам факт знищення не призводить до автоматичного припинення записів у реєстрі. Як підтверджено відмовою державного реєстратора від 26.11.2024, для цього необхідна або згода всіх співвласників, або рішення суду. Таким чином, фізичне знищення майна не є перешкодою для судового розгляду, а навпаки, є головною підставою, що зумовлює необхідність судового втручання для приведення юридичного статусу майна у відповідність до реального стану речей.

Позивачі просять суд здійснити юридичний виділ часток, базуючись на даних правовстановлюючих документів та технічної документації, яка фіксувала стан Комплексу до його знищення. Предметом виділу є не фізичні руїни, а зареєстровані в ДРРП об`єкти нерухомості, що складають єдиний комплекс.

Суд вважає обґрунтованим запропонований варіант виділу та відсутність потреби в експертизі, на переконання суду позивачі пропонують варіант виділу, який є справедливим та математично співмірним ідеальним часткам сторін. Загальна площа Комплексу становить 6008,6 м?.

Позивачу-1 (ТОВ "КИЇВПАС-СЕРВІС"), частка якого становить 37% (2223,18 м?), пропонується виділити у власність об`єкти загальною площею 2133,4 м?, що були предметом договору дарування від 06.06.2023. Незначне відхилення від ідеальної частки є припустимим, при цьому Позивач-1 не вимагає жодної компенсації.

Позивачу-2 ( ОСОБА_1 ), частка якого становить 42% (2523,61 м?), пропонується виділити у власність Продсклад «Ж» (1265,2 м?) та Продсклад «Є» з котельнею та навісом (1351,1 м?), загальною площею 2616,3 м?.

Відповідачам, сукупна частка яких становить 21% (1261,81 м?), залишається у спільній власності цех гофрокартону з прибудовами загальною площею 1275,6 м?.

Запропонований позивачами варіант відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 08.03.2023 у справі № 559/1923/17, згідно з якими, "при виділі у власність позивачу частини спірного житлового будинку суд першої інстанції повинен був зазначити у судовому рішенні, яка частка виділяється відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача". У прохальній частині цього позову чітко визначено юридичну долю майна, що залишається Відповідачам.

Отже, аналізуючи в сукупності вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВПАС-СЕРВІС» та ОСОБА_1 в особі представника адвоката Запаскіна Максима Романовича до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про виділ часток у праві спільної часткової власності в натурі, - підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Враховуючи викладене вище, позовна вимога в частині позовних вимог про припинення права спільної часткової власності, також підлягає задоволенню.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, проте позивачі просять покласти судові витрати на них, тому судові витрати з відповідачів не стягувати.

Керуючись ст. 346, 358, 364, 370 ЦК України, ст. 80, 81, 141, 259, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВПАС-СЕРВІС» та ОСОБА_1 в особі представника адвоката Запаскіна Максима Романовича до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про виділ часток у праві спільної часткової власності в натурі, - задовольнити.

Виділити у власність Товариству з обмеженою відповідальністю "КИЇВПАС-СЕРВІС" () належну йому 37/100 частку у праві спільної часткової власності на комплекс нежитлових будівель (реєстраційний номер 220), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом передачі у власність наступного майна загальною фактичною площею 2141,8 кв. м, а саме:

- будівлю контори - «А» площею 234,5 кв. м;

- веранду - «а» площею 13,0 кв. м та веранду - «а1» площею 6,5 кв. м;

- виробничий склад - «Б» площею 246,8 кв. м з тамбуром - «б» площею 14,5 кв. м та прибудовами «б1» (27,7 кв. м), «б2» (94,6 кв. м), «б3» (80,8 кв. м);

- меблевий склад - «В» площею 329,3 кв. м;

- меблевий склад - «Г» площею 335,2 кв. м;

- підвальний склад - «П» площею 724,1 кв.м зі спусками в підвал «п» (10,8 кв. м), «п1» (10,8 кв. м), «п2» (13,2 кв. м),

разом з усіма приналежностями та допоміжними спорудами, що їх функціонально обслуговують, припинивши для ТОВ "КИЇВПАС-СЕРВІС" право спільної часткової власності на зазначений комплекс.

Виділити у власність ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) належну йому 42/100 частку у праві спільної часткової власності на вказаний комплекс, шляхом передачі у власність наступного майна загальною фактичною площею 2616,3 кв. м, а саме:

- продсклад - «Ж» площею 1265,2 кв. м,

- продсклад - «Є» площею 1064,9 кв. м,

- котельню - «є» площею 17,9 кв. м,

- навіс - «є1» площею 268,3 кв. м,

припинивши для ОСОБА_1 право спільної часткової власності на зазначений комплекс.

Майно, що залишилося після виділу часток позивачів ТОВ "КИЇВПАС-СЕРВІС" та ОСОБА_1 , а саме:

- виробничий цех - «Д» площею 1043,5 кв. м,

- навіс - «д» площею 188,5 кв. м,

- прибудову - «д1» площею 43,6 кв. м, загальною площею 1275,6 кв. м,

залишити у спільній частковій власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), визначивши частку кожного з них у праві власності на це майно по 1/2 (одній другій).

Судові витрати з відповідачів не стягувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Козелецький районний суд Чернігівської області до Чернігівського апеляційного суду.

Рішення в повному обсязі виготовлено 28 листопада 2025 року.

Головуючий суддя Сергій БАРАНЕНКО