Справа №138/1654/25
Провадження по справі №2/150/242/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 грудня 2025 року Чернівецький районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Цимбалюк Л.П.

при секретарі Савковій С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС» до ОСОБА_1 , фермерського господарства «НУСІ», товариства з обмеженою відповідальністю «Династія агро Ленд» про визнання недійсним договору найму (оренди) земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовом СТОВ «ПРОГРЕС» передано за підсудністю до Чернівецького районного суду Вінницької області згідно ухвали Вінницького апеляційного суду від 09.07.2025, у зв`язку із неможливістю утворення складу суду для розгляду справи у Могилів Подільському міськрайонному суді Вінницької області.

Представником відповідача ОСОБА_2 , скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України, через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» скеровано клопотаня про розгляд справи у його відсутність, свої вимоги підтримує на умовах, викладених в позовній заяві, та просить їх задоволити.

Відповідачі ОСОБА_1 , фермерське господарство «НУСІ» та ТОВ «Династія Агро Ленд» про дату, час і місце судового засідання повідомлені шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України. Окрім того, судові повістки, сформовані в АСДС КП «Д-3» скеровано на електронні адреси відповідачів, що зазначені в позовній заяві, що стверджується довідками про доставку електронного документу в електронний кабінет відповідачів. Окрім того, за місцем розташування ТОВ «Династія Агро Ленд» було скеровано поштові рекомендовані відправлення.

Відповідачами ОСОБА_1 , фермерським господарством «НУСІ» та ТОВ «Династія Агро Ленд» по невідомих суду причинах не подано відзиву на позовну заяву, відсутні відомості щодо надіслання відзиву позивачу, відповідачами не пред`явлено зустрічного позову, крім того, в строк для подання відзиву відповідачами не подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Отже, відповідачі належним чином повідомлені про розгляд справи згідно з положеннями частин 7 та 8, і судом вжиті всі передбачені законом заходи для можливості реалізації ним права судового захисту своїх прав і свобод з метою дотримання принципу рівності усіх перед законом.

Таким чином, відповідачі вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи судом.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно ухвали Чернівецького районного суду Вінницької області від 23.12.2025 постановлено про проведення заочного розгляду даної справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, що між сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС», як орендарем, та ОСОБА_1 , як орендодавцем, було укладено договір оренди землі щодо належної ОСОБА_1 земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що розташована на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, а саме договір оренди землі від 01 березня 2016 року укладений строком на 20 (двадцять) років щодо земельної ділянки розміром 1,6232 га кадастровий номер :02:000:0201.

Право оренди земельної ділянки зареєстровано за вказаним договором було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про інше речове право: 35351420, дата, час державної реєстрації: 05.02.2020 16:33:53.

Вищевказаний договір є чинним на даний час, ніким не оскаржувався та не визнавався в судовому порядку недійсним.

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України право власності складається з права володіння, користування та розпорядження майном.

Статтею 792 Цивільного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки складається з права володіння та права користування.

Згідно з частиною 2 статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про оренду землі» вказується, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України.

Згідно положень частини 3 статті 640 Цивільного кодексу України (чинного на час укладення з позивачем договорів оренди землі) договір, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру аборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна Номер інформаційної довідки: 411727197, дата, час формування: 05.02.2025 22:41:40 між ОСОБА_1 25 жовтня 2016 року також укладено строком до 25.10.2026 договір оренди землі щодо земельної ділянки розміром 1,6232 га кадастровий номер :02:000:0201 з Фермерським господарством «НУСІ» .

Право оренди земельної ділянки за вказаним договором було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про інше речове право: 35351141. Дата, час державної реєстрації: 05.02.2020 16:33:53.

Окрім того, між ОСОБА_1 14 листопада 2019 року також укладено строком до 14.11.2026 договір оренди землі щодо земельної ділянки розміром 1,6232 га кадастровий номер :02:000:0201 з товариством з обмеженою діяльністю "ДИНАСТІЯ АГРО ЛЕНД" ().

Право оренди земельної ділянки за вказаним договором було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Номером запису про інше речове право речове право: 34263591 Дата, час державної реєстрації: 18.11.2019 16:03:35.

Оспорювані договори оренди землі укладено в період дії договору оренди землі, за якими орендарем є позивач.

Так, договір оренди землі між СТОВ «ПРОГРЕС» та ОСОБА_1 було укладено 01 березня 2016 року. Оспорюваний Договір оренди землі між ФГ «НУСІ» та ОСОБА_1 було укладено 25 жовтня 2016 року, тобто після укладення договорву оренди землі між СТОВ «ПРОГРЕС» та ОСОБА_1 .

Оспорюваний Договір оренди землі між ФГ «НУСІ» та ОСОБА_1 було укладено 14 листопада 2019 року, тобто після укладення договору оренди землі між СТОВ «ПРОГРЕС» та ОСОБА_1 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі №387/515/18 (провадження № 14-65цс22) вказано, що згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Внаслідок укладення оскарженого договору оренди ФГ «Волков В.В»; отримало право оренди земельною ділянкою, що стало перешкодою для позивача у реалізації права користування тією самою земельною ділянкою.

З огляду на викладене вище Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про наявність підстав для визнання оскарженого договору оренди недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі №357/8277/19 (провадження № 14-430цс19) вказано, що можна зробити висновок, що договір оренди земельної ділянки є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та його підписання у встановленій простій письмовій формі, якщо інше не узгоджено між сторонами, тобто дотримання сторонами вимог статей 638, 759 та 792 ЦК України та статті 15 Закону №161-ХІV.

З моменту укладення договору оренди землі в орендодавця виникає зобов`язання передати орендарю земельну ділянку в користування на визначений у договорі строк, а в орендаря - отримати право на користування земельною ділянкою.

Укладення договору оренди земельної ділянки під час дії іншого договору оренди цього ж об`єкта може перешкоджати первинному орендареві реалізувати його право користування відповідною ділянкою.

Аналогічні висновки викладені у постанові від 20 березня 2019 року у справі №587/2110/16-ц; від 10 квітня 2019 року у справі №587/2135/16-ц; від 2 жовтня 2019 року у справі №587/2331/16-ц та від 15 січня 2020 року у справі №587/2326/16-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі №357/8277/19 (провадження №14-65цс22) вказано, що Велика Палата Верховного Суду вже зазначала, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (частина друга статті 24 Закону №161- ХІV); укладення договору оренди земельної ділянки під час дії іншого договору оренди цього ж об`єкта може перешкоджати первинному орендареві реалізувати його право користування відповідною ділянкою (див. постанови від 20 березня 2019 року у справі №587/2110/16-ц, від 10 квітня 2019 року у справі №587/2135/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі №587/2331/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі №587/2326/16-ц, 01 квітня 2020 у справі №619/1030/18.

Оспорюваний Договір оренди землі між ФГ «НУСІ» та ОСОБА_1 було укладено 14 листопада 2019 року, тобто після укладення договору оренди землі між СТОВ «ПРОГРЕС» та ОСОБА_1 .

З моменту укладення договору оренди землі в орендодавця виникає зобов`язання передати орендарю земельну ділянку в користування на визначений у договорі строк, а в орендаря - отримати право на користування земельною ділянкою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі №610/1030/18 конкретизувала власний правовий висновок щодо права орендаря за первинним договором оренди земельної ділянки на захист свого права, визначивши, що якщо під час дії першого договору оренди земельної ділянки був укладений другий договір з іншим орендарем і право останнього зареєстроване, то суд зможе захистити право первинного орендаря тоді, коли на підставі відповідного судового рішення цей орендар зможе зареєструвати своє право оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте таку можливість первинний орендар матиме лише тоді, коли на момент набрання судовим рішенням про задоволення відповідного позову законної сили цей орендар матиме чинне право оренди, зокрема якщо не спливе строк оренди чи буде поновленим первинний договір оренди. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі №357/8277/19 (провадження № 14-65цс22) зазначено, що згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду (постанови від 20 березня 2019 року у справі №587/2110/16-ц (провадження №4-25цс19) від 19 лютого 2020 року у справі №387/515/18 (провадження №14-430цс19 та інші), крім учасників правочину (сторін договору), позивачем у справі про визнання недійсним правочину може бути будь-яка заінтересована особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин (частина третя статті 215 ЦК України). Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони (сторони) мали до вчинення правочину.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону №1952-ІV у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Саме від задоволення вимог позивача (первинного орендаря) залежатиме подальша можливість законної реалізації його прав.

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була його стороною. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у конкретної особи, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Подібна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №439/212/14-ц принцип справедливості, добросовісності та розумності включає, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість та добросовісно вести переговори (близький за змістом висновок, викладено у постанові від 19.05.2020 у справі №910/719/19 Великої Палати Верховного Суду).

Відповідно до положень ст., ст.16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

У постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі №6- 1512цс16 зазначено, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати трава, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом: визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право,- відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Згідно положень ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

З огляду на вище викладені обставини, порушені права позивача підлягають захисту шляхом визнання недійсними договорів оренди укладених ОСОБА_1 з ФГ «НУСІ» та ТОВ «Династія агро Ленд».

Згідно із ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст., ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі письмові доводи сторін, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, із відповідачів ОСОБА_1 , ФГ «НУСІ» та ТОВ «Династія агро Ленд» в рівних долях на користь позивача підлягають стягненню усі документально підтверджені понесені витрати.

Як вбачається із заяви представника позивача Варцаби С.А. рахунок на оплату правничої допомоги (адвокатських послуг) та акт приймання передачі наданих правничої допомоги (адвокатських послуг) будуть надані суду протягом п`яти днів з дати винесення судового рішення у даній справі, як документи, які будуть підтверджувати факт надання правничої допомоги (адвокатських послуг).

З огляду на вище зазначене суд приходить до висновку, що вирішення питання про розподіл судових витрат у вигляді правничої допомоги (адвокатських послуг) буде вирішуватися після винесення рішення по даній справі по надходженню в терміни визначені чинним ЦПК України необхідної підтверджуючої документації щодо понесених позивачем витрат, пов`язаних із розглядом справи.

На підставі Закону України «Про оренду землі», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», керуючись ст.124, 125 Закону України «Про оренду землі», ст., ст.15, 16, 203, 215 ЦК України, ст. 2,3, 10, 11, 19, 23, 76-89, 141, 263 - 265, 274-280, 282, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС» до ОСОБА_1 , фермерського господарства «НУСІ», товариства з обмеженою відповідальністю «Династія агро Ленд» про визнання недійсним договору найму (оренди) земельної ділянки, - задоволити повністю.

Визнати недійсним договір оренди землі, укладений 14 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Династія агро Ленд» () строком до 14.11.2026 року щодо земельної ділянки розміром 1,6232 га кадастровий номер :02:000:0201, право оренди за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про інше речове право: 34263591, дата, час державної реєстрації: 18.11.2019 16:03:35.

Визнати недійсним договір оренди землі, укладений 25 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «НУСІ» () строком до 25.10.2026 щодо земельної ділянки розміром 1,6232 га кадастровий номер :02:000:0201, право оренди за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про інше речове право: 35351141; дата, час державної реєстрації: 05.02.2020 16:33:53.

Стягнути із ОСОБА_1 , фермерського господарства «НУСІ», товариства з обмеженою відповідальністю «Династія агро Ленд» в рівних долях на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС» понесені витрати на оплату судового збору в сумі 4844 (чотирьох тисяч вісімсот сорока чотирьох) гривень 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Згідно вимог ст.265 ч.5 п.4 ЦПК України реквізити сторін:

Позивач: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 03731721, місце знаходження: вул. Пирогова, 39, офіс 520, м. Вінниця, Вінницька область.

Відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: фермерське господарство «НУСІ», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 33958985, місце розташування с. Суботівка, Могилів Подільський район, Вінницька область, 24060

Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «Династія агро Ленд», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 42999478, місце знаходження вул. Соснова, 17 с. Зарванці, Вінницька область, 23223.

СУДДЯ: Л.П. ЦИМБАЛЮК