КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Полтава-Банк» про захист прав споживачів, стягнення заборгованості за договором банківського рахунку,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року, постановлену під головуванням судді Єрмічової В.В.,-

встановив:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з названим позовом.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року справу передано на розгляд до Шевченківського районного суду міста Полтави на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України дана справарозглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд до іншого суду, Печерський районний суд міста Києва виходив із того, що позови до юридичної особи пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Враховуючи, що АТ «Полтава-Банк» знаходиться у м. Полтава по вул. Пилипа Орлика, 40-А, відтак, справа підлягає направленню за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Полтави.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулась із позовом до АТ «Полтава-Банк» із позовом про захист прав споживачів та просила стягнути з відповідача 1 111 000 грн 00 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 40 000 грн 00 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що між сторонами укладено договір банківського вкладу та відкрито поточний рахунок, на який було перераховано грошові кошти.

У серпні 2024 року ОСОБА_1 дізналась про те, що із банківського рахунку без її відома знято грошові кошти у розмірі 1 111 000 грн 00 коп. Жодних довіреностей та розпоряджень на зняття грошових коштів позивач не надавала.

Позивач вважає, що в період із 22 березня 2025 року по 05 квітня 2025 року з її банківського рахунку АТ «Полтава-Банк» безпідставно знято 1 111 000 грн 00 коп.

Статтею 28 ЦПК України встановлено правила підсудності справ за вибором позивача, яку ще називають альтернативною підсудністю.

Альтернативною називають підсудність, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу. Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача) вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 37 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» за №3 від 01.03.2013 року, право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

У ч. 2 ст. 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» регулюються відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що визначені у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; виробник - суб`єкт господарювання, який: виробляє товар або заявляє про себе як про виробника товару чи про виготовлення такого товару на замовлення, розміщуючи на товарі та/або на упаковці чи супровідних документах, що разом з товаром передаються споживачеві, своє найменування (ім`я), торговельну марку або інший елемент, який ідентифікує такого суб`єкта господарювання; або імпортує товар; послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Так, у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що оскільки відповідно до ст. ст. 2, 47 Закону України «Про захист прав споживачів» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Судом встановлено, що позивач, звертаючись до суду із позовом та апеляційноюскаргою, зазначала, що предметом позовних вимог до АТ «Полтава-Банк» є захист її прав, як споживача банківських послуг.

ОСОБА_1 вважає, що в період із 22 березня 2025 року по 05 квітня 2025 року з її банківського рахунку АТ «Полтава-Банк» безпідставно знято 1 111 000 грн 00 коп.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 у розумінні ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» є споживачем банківських послуг, а АТ «Полтава-Банк» - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

Положеннями ч. 5 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Враховуючи, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: кв. АДРЕСА_1 , відтак, вказана позовна заява підсудна Печерському районному суду міста Києва.

Висновок суду першої інстанції про направленняматеріалів справи за підсудністю до Шевченківськогорайонного суду м. Полтави є помилковим.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Пунктом 6 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 23 вересня 2025 року вирішена з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, відтак підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 379, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 24 грудня2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко