Справа № 536/1622/25
Провадження № 2/536/1263/25
04 грудня 2025 року м. Кременчук
Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:
Головуючого судді - Колотієвського О.О.,
за участю секретаря судового засідання Коваль В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Шорішньоплавнівський відділ державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання права власності на земельну ділянку,
Дана купівля була здійснена на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки від 02.12.2009 року, який посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Волошиною Наталією Анатолієвною.
Своєчасно ОСОБА_1 не звернувся щодо реєстрації права власності на придбану земельну ділянку.
29.04.2025 року ОСОБА_1 подав документи на реєстрацію права власності на зазначену вище земельну ділянку, але 02.05.2025 року отримав рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 78688516, яке видане державним реєстратором прав на нерухоме майно Павленком Б.М.
Ураховуючи викладене, керуючись п. 12 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктами 18 та 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, вирішив: відмовити у проведенні реєстраційних дій за Заявою у зв`язку із зазначеними вище обставинами».
Таким чином він не може реалізувати своє право власності та провести державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.
Відповідно до статті 316 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно).
Враховуючи вище викладене, він набув право власності на вищезазначену земельну ділянку до внесення відповідача ОСОБА_2 в реєстр боржників, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а також приймаючи до уваги те, що позивач позбавлений можливості на
даний час зареєструвати своє право власності на земельну ділянку, інтереси позивача підлягають судовому захисту, шляхом визнання за ним права власності на земельну ділянку.
Про розгляд справи сторони повідомлялися належним чином. Від позивача надійшла заява, у якій просив суд провести розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, будь-яких заяв чи заперечень суду не надано. Вказане є підставою для ухвалення заочного рішення.
Суд дослідивши матеріали справи та докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить наступного висновку.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положеннями ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.
Після укладення вказаного договору, позивачем Державний акт про право власності на земельну ділянку не отримував та вподальшому реєстрацію права власності здійснено не було.
29.04.2025 року ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора для реєстрації права власності на зазначену вище земельну ділянку.
Згідно рішення № 78688515 від 02.05.2025 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Павленком Б.М., ОСОБА_1 відмовлено в проведенні реєстраційних дій № 78688516.
Згідно з інформацією з Єдиного реєстру боржників отриманої в результаті пошуку від 02.05.2025 гр. ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , є боржником у виконавчому провадженні про стягнення коштів на користь держави за № 60846795, яке перебуває на виконанні в Козельщинському відділі державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Згідно зі статтею 125 та 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також права постійного користування та оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
З 1 січня 2013 року в Україні почав діяти Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, згідно якого запис у реєстрі доказом права власності. Для прав, набутих після цієї дати, основним підтвердженням є Витяг з ДРРП.
Відповідно до частини 5 статті 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя. Тобто, для проведення державної реєстрації права на нерухоме майно або скасування державної реєстрації за рішенням суду заявник може звернутись до будь-якого державного реєстратора.
Право власності, яке виникло до 2013 року, підтверджується такими документами: договір купівлі-продажу, дарування, міни, довічного утримання, лізингу, іпотеки, спадковий договір, договір про виділ у натурі частки з нерухомого майна, договір про поділ нерухомого майна;свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом; свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом; свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), видане нотаріусом; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування / органом приватизації наймачам житлових приміщень державного та комунального житлового фонду; рішення суду, яким встановлено право власності.
Зазначені документи підтверджують право власності і є юридично чинними та як зазначалося, Договір купівлі продажу на земельну ділянку укладений у 2009 році.
Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплати за нього певну грошову суму.
Згідно зст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.
Судом встановлено, що сторонами за договором було здійснено повне виконання усіх істотних умов, а саме: позивач сплатив кошти за об`єкт нерухомості земельну ділянку, додатком до цього договору є державний акт на право власнсоті на земельну ділянку. Договір є підставою для державної реєстрації право власнсоті на земельну ділянку.
Також відповідно до п. 4 Договору, згідно витягу з технічної документації по складанню документів, що посвідчують право власнсоті на земельну ділянку, виданого відділом Держкомзему у Кременчуцькому районі Полтавської області 25.11.2009 року, обмеження на земельну ділянку відсутні.
Водночас продавцем засвідчено що земельна ділянка під забороною не перебуває.
З досліджених доказів та обставин по справі суд вбачає, що сторонами понад 16 років укладено договір купівлі-продажу, та позивач впродовж цього часу користується земельною ділянкою, однак не оформив право власності на неї у встановленому Законом порядку.
На даний час, позивач не може оформити право власності на майно з причин незалежних від нього, оскільки після укладення договору купівлі продажу відносно ОСОБА_2 (за яким згідно даних з Державного земельного кадастру зареєстровано право власності на земельну ділянку) відкрито виконавче провадження та який внесений до Єдиного реєстру боржників.
Відповідно до статті 1 протоколу 1 Європейської Конвенції з прав людиникожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.
Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом.
Відповідно до ст. 78 ЗК України, право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Зазначені обставини по справі, свідчать про неможливість реєстрації за позивачем права власності на земельну ділянку, окрім як за рішенням суду.
На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що сторонами були виконані усі умови договору купівлі-продажу, про те позивач не здійснив вчасно реєстрацію свого право власності на земельну ділянку яку наразі провести неможливо, також враховуючи те, що позивач має непорушне право на законне володіння своїм майном, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку підлягає задоволенню.
Керуючись. 11, 15, 76, 263-265, 280-284 ЦПК України, 316, 321, 328, 657 ЦК України
Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Шорішньоплавнівський відділ державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
СуддяО. О. Колотієвський