Дата документу 24.12.2025 Справа № 333/1614/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2244/25 Головуючий у 1-й інстанції: Тучков С.С.
Є.У.№ 333/1614/25 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Кухаря С.В.,

Подліячнової Г.С.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії,

за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії у розмірі 51 881,31 грн та відшкодування судових витрат.

В обґрунтування посилався на те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком з 08.08.2023 як учасник бойових дій АТО. За заявою від 31.08.2022 та відповідним пакетом документів ОСОБА_1 було здійснене призначення дострокової пенсії за віком як учаснику бойових дій. Пенсійний вік заявника визначений пп. 4 п.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» складав 55 років. Під час перевірки матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 працівниками відділу призначення пенсії було виявлено, що страховий стаж по наданим документам пенсіонера складав 23 роки 8 місяців 1 день, що не дає йому права на пенсію, так як необхідний страховий стаж визначений пп. 4 п. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» повинен становити 25 років. Відділом призначення пенсії було винесене рішення № 97 від 06.09.2022 про відмову в призначені пенсії ОСОБА_1 , що, в свою чергу, призвело до переплати 51881,31 грн. за період з 15.08.2022 по 07.08.2023. В подальшому ОСОБА_1 знову звернувся за призначенням йому пенсії з відповідним пакетом документів, згідно з яким йому було повторно призначено пенсію, починаючи з 08.08.2023. Для вирішення питання щодо утримання виявленої переплати ОСОБА_1 направлялись листи, пропонувалось повернути виявлену переплату шляхом написання заяви щодо її утримання, або повернути кошти на рахунок управління. На теперішній час відповідач згоду на утримання переплати не надавав, зайво виплачені кошти до Головного управління ПФУ не повернув.

Таким чином, безпідставно набута відповідачем пенсія фактично є завданням шкоди державному бюджету та призводить до порушення інтересів держави в особі Пенсійного фонду України. Пунктом 2 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року № 6-4, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 15.05.2003 року за №374/7695, визначено, що переплата пенсії сума пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій), виплачена з різних причин понад розмір, визначений законодавством. Отже, оскільки, до теперішнього часу сума переплати пенсії не повернута, у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарг без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам Закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що не було надано позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження, того що перерахування пенсії сталося з причин, зокрема, технічної помилки або, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Встановлено, що за заявою ОСОБА_1 від 31.08.2022 та відповідним пакетом документів позивачем було здійснене призначення дострокової пенсії за віком як учаснику бойових дій (а.с.6).

Рішенням № 97 від 06.09.2022 ОСОБА_1 відмовлено в призначені дострокової пенсії за віком, як учаснику бойових дій, оскільки вік заявника 55 років, а страховий стаж по наданим документам пенсіонера складав 23 роки 8 місяців 1 день, що не дає йому права на пенсію, так як необхідний страховий стаж визначений пп. 4 п. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» повинен становити 25 років (а.с.5).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком з 08.08.2023 як учасник бойових дій АТО.

У результаті перерахунку пенсії у ОСОБА_1 за період з 15.08.2022 по 07.08.2023 виникла переплата пенсії у розмірі 51 881,31 грн (а.с.15, 16).

Для вирішення питання щодо утримання виявленої переплати ОСОБА_1 позивачем направлялись листи, пропонувалось повернути виявлену переплату у добровільному порядку шляхом написання заяви в управлінні, або повернути добровільно кошти на рахунок управління (а.с.13, 14).

У відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 28.04.2025 на запит представника відповідача зазначено, що у призначенні пенсії відповідно до заяви від 31.08.2022 було відмовлено рішенням від 06.09.2022 , пенсія по зазначеній заяві не призначалась і не виплачувалась. Переплата по пенсійній справі ОСОБА_1 виникла по заяві від 08.08.2023 у зв`язку із призначенням пенсії заявнику з 15.08.2022 з урахуванням норми п.п.14-6.2 Прикінцевих положень Закону № 1058 та зарахуванням страхового стажу та заробітної плати по 28.02.2023 включно. Враховуючи вищезазначене, пенсійну справу у листопаді 2023 було переглянуто та перевизначено дату права на пенсію з 15.08.2022 на 08.08.2023, у зв`язку з чим виникла переплата пенсії за період з 15.08.2022 по 07.08.2023, про що ОСОБА_1 було повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 13.12.2023 року №0800-0504-8/92486.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює управління фінансами пенсійного забезпечення, заборгованість перед Пенсійним фондом України є заборгованістю перед державою.

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства

Крім того, за положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним, а отже можливості для прийняття рішення про стягнення сум переплати у випадку неправильного обчислення розміру пенсії працівником пенсійного органу чи у зв`язку з автоматизованою помилкою, законодавством не передбачено. При цьому, обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вищевказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення визначений Порядком повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України № 25-3 від 25 листопада 2014 року), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України за №374/7695 від 15 травня 2003 року.

Згідно з п. 3 цього Порядку, суми пенсій, виплачені над міру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, повернення над міру сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації.

Надані позивачем докази не доводять факту недобросовісного набуття ОСОБА_1 коштів у розмірі 51881,31 грн., що є пенсійною виплатою, призначеною йому безпосередньо позивачем.

Як встановлено матеріалами справи, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулося до суду із позовними вимогами щодо повернення безпідставно призначеної пенсії, посилаючись при цьому на положення ст. 1212 ЦК України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Разом з тим, стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Таким чином, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача резюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд України в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-91цс14.

Порядок утримання надміру виплачених сум пенсій та відрахування з пенсій визначено статтею 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з частиною першої якої суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, мав достеменно встановити факт переплати пенсії у зв`язку із поданням недостовірних відомостей, що враховуються при її обчисленні, та з чиєї вини нараховано суми соціальних виплат у розмірі, що суперечить вимогам Закону.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2019 року у справі №489/205/16-а та від 03 жовтня 2019 року у справі №487/3380/16-а.

Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

В даному випадку позивачем не доведено наявність рахункової помилки (наприклад, через технічний збій, арифметичну неточність) або недобросовісність відповідача в отриманні пенсії, в результаті чого йому було надміру виплачено кошти в сумі 51881,31 грн., які до теперішнього часу не повернуто до державного бюджету.

Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справах «Пінкова проти Чеської Республіки», «Гаші проти Хорватії», «Трґо проти Хорватії».

Приймаючи до уваги сумлінність поведінки одержувача коштів, та недоведеність позивачем того факту, що перерахування пенсії сталося з причин, зокрема, технічної помилки або, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Судом вірно визначено та застосовано норми матеріального та процесуального законодавства, що мають бути застосовані під час розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не подано жодного доказу на підтвердження вини відповідача у тому, що йому, ніби то, надміру виплачувалась пенсія та/чи існування зі сторони відповідача будь-яких зловживань, фактів подання недостовірної інформації чи неподання відповідної інформації.

Недобросовісності з боку набувача пенсії позивачем не доведено, доказів на підтвердження такої не надано, зроблений перерахунок пенсії не пов`язаний з навмисними діями чи навмисною бездіяльністю відповідача.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Безпідставними є посилання заявника апеляційної скарги на відповідну судову практику Верховного Суду, оскільки висновки у зазначеної справі, і усправі, яка переглядається, як і встановлені фактичні обставини, є різними, у кожній із цих справ суди виходили з конкретних обставин та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Порушень норм матеріального або процесуального права, які могли б призвести до скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Приймаючи рішення колегія суддів враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374,375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в запорізькій області, інтереси яких представляє залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: С.В. Кухар Г.С. Подліянова