УХВАЛА

24 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 760/8794/23

провадження № 61-15562ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідачка), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянувши касаційну скаргуОСОБА_1 , подану адвокатом Череватим Петром Миколайовичем, на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року у цивільній справі ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи

1. У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просить суд стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на свою користь 100 000,00 грн як відшкодування йому моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 29 березня 2022 року інспектором Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 258630 за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 28 липня 2022 року у справі № 607/4356/22 за результатами розгляду матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності, провадження у справі було закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Крім того, 15 квітня 2022 року, іншим інспектором Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, відносно ОСОБА_1 складено ще один протокол про адміністративне правопорушення

серії ААД № 097256, відповідно до якого позивачу також інкримінувалось вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, яке мало місце 29 березня 2022 року.

Проте, постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 січня 2023 року у справі №607/5067/22 за наслідками розгляду указаного протоколу провадження у справі було закрито у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП. Також указаною постановою встановлено у діях поліцейських провокацію стосовно вчинення адміністративного правопорушення.

29 березня 2022 року, у зв`язку із складання зазначених вище адміністративних матеріалів, автомобіль марки «Peuguet 307», д.н.з. НОМЕР_1 , який на той час перебував у власності позивача, був тимчасово затриманий та доставлений на спеціальний майданчик, що підтверджується актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 29 березня 2023 року. Перебування у власності позивача указаного автомобіля підтверджується відомостями зазначеними у вказаних вище протоколах.

Позивач вважає, що у зв`язку із незаконним здійсненням щодо нього провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності за

частиною 1 статті 130 КУпАП, які у подальшому були закриті судом за відсутністю складів адміністративних правопорушень, йому було завдано моральної шкоди.

Наявність вище вказаних судових справ призвели до приниження честі та гідності позивача, порушення його нормальних життєвих зв`язків та вимагали від нього додаткових зусиль для організації його життя, завдали позивачу стресу, що полягав у підвищеній тривожності, відсутності апетиту, безсонні та відчаї від свавілля працівників патрульної поліції. Позивач був позбавлений можливості користуватися належним йому автомобілем та витратив свій час і зусилля для його повернення. Крім того, моральні страждання проявляються у переживаннях щодо розголосу факту його затримань та притягнення до адміністративної відповідальності за місцем проживання.

Сукупний розмір мінімального відшкодування моральної шкоди, який у безспірному порядку підлягає до стягнення на користь позивача становить 83 375,00 грн, однак враховуючи обставини справи, а саме: провокацію працівників поліції стосовно можливого вчинення позивачем адміністративного правопорушення, він оцінює розмір заподіяної йому моральної шкоди у 100 000,00 грн.

2. Рішенням від 24 лютого 2025 року Солом`янський районний суд міста Києва задовольнив частково позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди. Стягнув з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 000,00 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог - відмовив. Вирішив питання розподілу судових витрат.

3. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та Департамент патрульної поліції подали апеляційні скарги до Київського апеляційного суду.

4. Постановою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Череватого П. М. залишено без задоволення, а апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задоволено. Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року скасовано з ухваленням нового судового рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Узагальнені доводи касаційної скарги

5. 10 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 , у інтересах якого діє представник - адвокат Череватий П. М., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

6. Як на підставу касаційного оскарження, ОСОБА_1 зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано висновків щодо застосування норми права, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17, постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, постановах Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20,

від 08 квітня 2020 року у справі № 686/16847/17, від 22 липня 2020 року у справі

№ 303/7352/18, від 02 вересня 2020 року у справі № 591/1001/17, від 09 червня

2021 року у справі № 726/837/20 та від 07 вересня 2022 року у справі № 289/2110/21.

Позиція Верховного Суду

7. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

8. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

9. Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах, слугувати суспільним інтересам щодо забезпечення єдності судової практики й розвитку права.

10. Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року

№ 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один з «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбаченим за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК України також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.

11. Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята

статті 19 ЦПК України).

12. Предметом позову є відшкодування моральний шкоди у розмірі

100 000,00 грн.

13. Тож ціна позову у цій справі в загальному розмірі становить 100 000,00 грн, яка станом на 01 січня 2025 року не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн * 250 = 757 000,00 грн).

14. Отже ця справа, виходячи з ціни позову, за загальним правилом належить до категорії справ, рішення у яких відповідно до пункту 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню.

15. При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України.

16. Касаційна скарга містить посилання на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу). Відповідно, Суд повинен оцінити такі доводи ОСОБА_1 щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

17. Так, ОСОБА_1 зазначив, що ця справа має виняткове значення для нього, оскільки саме по собі закриття проваджень у справах про адміністративні правопорушення з вище вказаних підстав без стягнення грошової компенсації його маральних страждань є несправедливим з огляду на тривалість таких проваджень та встановлені судами порушень його прав.

18. Щодо доводів про те, що справа має для заявника виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування.

19. Касаційна скарга не містить переконливих доводів про те, що справа має виняткове значення для заявника.

20. Саме по собі незадоволення сторони результатом розгляду справи або незгода з правовою позицією судів попередніх інстанцій не створює винятковості та не може бути підставою для відкриття касаційного провадження.

21. Тож ОСОБА_1 не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа має виняткове значення, а сама по собі вказівка на це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у справі, з ціною позову, що не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

22. Обставин, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

23. Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

24. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

25. Відмова у відкритті касаційного провадження у справі, яка не підлягає касаційному оскарженню, відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

26. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

27. Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

28. З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які не підлягають касаційному оскарженню, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у цій справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19,

пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 , подану адвокатом Череватим Петром Миколайовичем, на рішення Солом`янського районного суду міста Києва

від 24 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року у цивільній справі ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак О. М. Осіян Н. Ю. Сакара