ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7595/25 Справа № 243/2291/25 Суддя у 1-й інстанції - Хаустова Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

розглянувши в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 квітня 2025 року, у складі судді Хаустової Т.А., у цивільній справі №243/2291/25 за позовом Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, пред`явленим до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , на предмет солідарного стягнення з останніх на свою користь 10674,60 грн - основний борг за теплову енергію за період з 01 листопада 2020 року до 01 лютого 2025 ркоу, 76,51 грн - 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за той же період, 266,22 грн - інфляційні втрати, 540,27 грн заборгованість за абонентське обслуговування у спірний період, а також поштові витрати, пов`язані з відправленням відповідачам документів у справі на суму 90 грн, витрати, пов`язані з формування Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідача на суму 35 грн та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422,40 грн (а.с. 4-9), обґрунтовуючи це тим, що відповідачі мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , та є абонентами позивача, що користуються послугами з опалення, однак не в повному обсязі оплачують вартість спожитих послуг з опалення, що порушує право Позивача на отримання оплати за надані послуги з теплопостачання у встановлений законодавством строк. Таким чином у відповідачів виникло зобов`язання сплатити грошові кошти за спожиту послугу, а у позивача - право вимагати від відповідачів виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг, адже багатоповерховий будинок, в якому знаходиться їх квартира, приєднаний до централізованої мережі з теплопостачання. Протягом зазначеного вище періоду скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуги позивачем від відповідачів не надходило.

З 01 листопада 2020 року по 01 лютого 2025 року сума заборгованості за особовим рахунком відповідачів склала 10674,60 грн, адже протягом періоду, під час якого утворилася заборгованість, відповідачі користувалися послугами з опалення.

Також, через неналежне виконання відповідачами умов договору, позивачем були нараховані 3% річних 76,51 грн, інфляційні втрати 266,22 грн, у відповідності до положень ст. 625 ЦК України.

Крім того позивач зазначає, що у відповідачів наявна заборгованість за абонентське обслуговування в розмірі 540,27 грн, що передбачено ст.10 ЗУ Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання від 22 червня 2017 року за №2119 та постановою КМУ від 21 серпня 2019 року за №808 Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирного будинку за індивідуальними договорами.

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 квітня 2025 року позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», заборгованість за теплову енергію за період з 01 листопада 2020 року до 01 лютого 2025 року у розмірі 10674,60 грн, заборгованість за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2020 року до 01 лютого 2025 року у розмірі 540,27 грн, інфляційні втрати за період з 01 листопада 2020 року до 01 лютого 2022 року в розмірі 266,22 грн, 3 % річних за період з 01 листопада 2020 року до 01 лютого 2022 року у розмірі 76,51 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 грн, поштові витрати, пов`язані з поштовим відправленням кореспонденції у розмірі 45,00 грн, витрати, пов`язані з формуванням Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно у розмірі 17,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 грн, поштові витрати, пов`язані з поштовим відправленням кореспонденції у розмірі 45,00 грн, витрати, пов`язані з формуванням Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно у розмірі 17,50 грн (а.с. 145-150).

Рішення суду мотивовано доведеністю позивачем, що, у порушення ст. ст.67,68 ЖК України відповідачі не здійснюють оплату за надані комунальні послуги з централізованого опалення та мають заборгованість у розмірі 10674,60 грн. за період з 01 листопада 2020 року по 01 лютого 2025 року, що є наслідком наявності у них відповідальності за положеннями ст. 625 ЦПК України, за період з 01 листопада 2020 року до 01 лютого 2022 року, тобто, до введення по усій країні воєнного стану. Крім того, в силу ст. 11 ЗУ Про житлово-комунальні послуги та постанови КМУ від 21 серпня 2019 року №808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами», відповідачі мають заборгованість із несплати за абонентське обслуговування, яку у добровільному порядку не сплачують. Разом з цим, у відповідності до п.4 ч.3 ст. 133 ЦПК України, позивачем по справі понесені витрати, пов`язані з формуванням Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно в сумі 35,00 грн, що підтверджується квитанцією №RRLB-8557-Z3YE від 04 липня 2023 року, та витрати, пов`язані з поштовим відправленням відповідачам документів у справі на суму 90,00 грн, на підтвердження чого надано фіскальний чек АТ «Укрпошта» від 12 березня 2025 року на загальну суму 630,00 грн та загальною кількістю відправлених пакетів документів 14 штук (630 грн. : 14 х 2 = 90,00 грн.), що є солідарною відповідальністю у відшкодування позивачеві з боку відповідачів зазначених сум судових витрат.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, у травні 2025 року відповідач ОСОБА_1 подав заяву про перегляд заочного рішення, за розглядом якої ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення (а.с.170-172).

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 у червні 2025 року подав апеляційну скаргу (а.с. 176-179, 191-194), посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також на порушення норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що квартира була відключена від централізованого опалення. Договору на отримання від позивача послуг на теплопостачання квартири не укладалося, листів або інших документів від позивача про надання послуг опалення місць загального користування в будинку він не отримував. Послуги з опалення місць загального користування, в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , взагалі не надаються.

Позивач, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, у серпні 2025 року подав відзив на апеляційну скаргу (а.с.206-211), в якому зазначив, що саме у ст.7,12 ЗУ Про житлово-комунальні послуги та ч.6 ст. 19 ЗУ Про теплопостачання зазначено про обов`язок споживачів укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги за цінами/тарифами, встановленими у відповідності до законодавства у строки, встановлені відповідними договорами. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від сплати за фактично надані послуги, зокрема, і за опалення місць загального користування. У відповідності до положень ст. 13 ЗУ Про житлово-комунальні послуги, у разі відсутності обрання співвласниками багатоквартирного будинку моделі договірних відносин та неукладання з виконавцем послуг відповідного договору, з ним укладається індивідуальний договір про надання таких послуг, що є публічним договором приєднання, що публікуються на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та вебсайті виконавця послуг. Такий типовий договір, що є договором приєднання, в розумінні ст. 634 ЦК України, розміщений на офіційному сайті позивача, де наведено як тарифи, так і розмір плати за абонентське обслуговування. Позивач зазначає, що від відповідачів не надходило заяв про укладання з ними індивідуального договору, а тому договір про надання послуг з постачання теплової енергії вважається фактично укладеним. Позивач зазначив, що між позивачем та відповідачами фактично встановились договірні відносини, адже позивач фактично надав послугу з теплопостачання, а відповідачі фактично нею користувались.

Разом з цим позивач наголосив, що відповідачам за спірний період нарахування за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення, здійснювалось з урахуванням показань вузла комерційного обліку теплової енергії, який встановлений у житловому будинку та враховує всю теплову енергію, надану позивачем у житловий будинок, а за положеннями ст. 382,714 ЦК України внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерних обладнань житлового будинку та місцями загального користування у будинку, що свідчить про обов`язок співвласників будинку брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Відповідач є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку, тому і повинні нести такі витрати на його утримання, зокрема, на оплату опалення місць загального користування.

Позивач просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, враховуючи наявний обов`язок відповідачів на оплату таких послуг позивача.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду скасувати з ухваленням нового судового рішення, з наступних підстав.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , є абонентами Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Слов`янськтепломережа» та мають Особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Між позивачем і відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з опалення, оскільки позивач фактично надавав відповідачам послуги з опалення, а відповідачі користувалися даними послугами для задоволення власних потреб та не відмовлялися від них.

Однак, при розгляді апеляційної скарги колегією суддів встановлено, що заочне рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 02 квітня 2025 року, ухвалене у складі головуючого судді Хаустової Т.А., що міститься в матеріалах справи, не підписано суддею Хаустовою Т.А. в паперовому вигляді.

За положеннями п.5 ч.3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку про обов`язкове скасування заочного рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 02 квітня 2025 року з цих підстав та необхідності розгляду апеляційною інстанцією позовних вимог ОКП Донецьктеплоеомуненерго по суті спору.

Так, відповідно до п.5 ч.2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з п. 35 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» № 830 від 21 серпня 2019 року розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, але відповідач несвоєчасно оплачує спожиті комунальні послуги.

Згідно з ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Крім того, відповідно до ст.64 ЖК України повнолітні члени родини наймача несуть солідарну з наймачем відповідальність по зобов`язанням за надані комунальні послуги.

Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 13 ЦК України, а саме цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, між позивачем та відповідачами виникли відносини, що породжують права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, відповідачі ними користуються.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

У порушення ст. ст. 67,68 ЖК України ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не здійснюють оплату за надані комунальні послуги з централізованого опалення та мають заборгованість у розмірі 10674,60 грн за період з 01 листопада 2020 року по 01 лютого 2025 року.

Права споживачів житлово-комунальних послуг визначені у ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Кожний мешканець будинку є споживачем житлово-комунальних послуг. Їх основний перелік є вичерпним і чітко визначеним вказаним Законом, що введено в дію у травні 2019 року.

За новим розподілом до комунальних належать: послуги з постачання та розподілу природного газу, електричної та теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, поводження з побутовими відходами, до житлових послуга з управління багатоквартирним будинком.

Закон в цілому окреслив нові аспекти функціонування даної сфери. Крім запровадження моделі договірних відносин між виконавцями та споживачами, було чітко визначено права та обов`язки усіх учасників правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг.

Законом також чітко визначено перелік обов`язків індивідуальних та колективного споживачів житлово-комунальних послуг.

Колегія суддів наголошує, що за положеннями ЗУ Про житлово-комунальні послуги, відповідачі є споживачами саме комунальних послуг, що надаються позивачем, як виконавцем таких послуг, та у відповідності до публічного типового договору про надання послуги з теплової енергії, що є договором приєднання, в розумінні ст. 634 ЦК України та ст. 13 ЗУ Про житлово-комунальні послуги, розміщений на офіційному сайті позивача, за фактично спожитими відповідачами послуг з опалення, між позивачем та відповідачем склались договірні відносини.

Також колегією суддів встановлено, що квартира, що є у власності відповідачів, знаходиться в житловому багатоповерховому будинку, зобов`язує відповідачів, як співвласників майна багатоповерхового будинку, до якого відносяться і технічні мережі будинку, в силу ст. 382, 714 ЦК України, включаючи приміщення з індивідуальним опаленням, брати участь в утриманні таких місць загального користування у будинку.

Отже, з вищенаведеного слід дійти висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню та на користь позивача необхідно стягнути заборгованість ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за спожиті послуги з централізованого опалення заборгованість у розмірі 10674,60 грн.

Статтею 625 ЦК України передбачена цивільна-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання і зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок розміру інфляційний нарахувань здійснюється наступним чином: (інфляційні нарахування за попередній місяць + сальдо на початок місяця - заборгованість за попередній місяць) х індекс інфляції / 100 (інфляційні нарахування за попередній місяць + сальдо на початок місяця - заборгованість за попередній місяць). Якщо індекс інфляції за місяць менше 100%, показник інфляційних витрат за даний місяць не нараховується.

3 % річних нараховуються наступним чином: (сальдо на початок місяця - заборгованість за попередній місяць) х 3 х (кількість прострочених днів) 365 днів / 100.

Розрахунки 3% річних та інфляційних втрат проведені на заборгованість, яка виникла виключно до 24 лютого 2022 року.

Колегією суддів встановлено, що відповідачам надавались послуги з опалення, але вони не в повному об`ємі вносили плату за користування зазначеними послугами, тобто прострочили виконання грошового зобов`язання, внаслідок чого за особовим рахунком № НОМЕР_1 утворилася заборгованість за постачання теплової енергії, яка підлягає стягненню з відповідачів з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за період з 01 листопада 2020 року по 01 лютого 2022 року.

Отже, у зв`язку із невиконанням обов`язків щодо сплати спожитих послуг, боржникам нараховані за період з 01 листопада 2020 року по 01 лютого 2022 року, індекс інфляції у сумі 266,22 грн, та 3% річних у сумі 76,51 грн, які слід стягнути з відповідачів на користь позивача у солідарному порядку.

Згідно з п.11 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

Такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок плати за абонентське обслуговування всіма співвласниками багатоквартирних будинків, незалежно від того, чи підключено їхнє приміщення до систем теплопостачання виконавця комунальної послуги. Розмір плати за абонентське обслуговування встановлено відповідно до вимог постанови КМУ від 21 серпня 2019 року №808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами».

Відповідне нарахування плати проводиться за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі, які розподіляються рівномірно на всіх мешканців - користувачів багатоквартирного будинку, незалежно від того, підключений цей мешканець до централізованого опалення чи має індивідуальну систему опалення, що відповідає вимогам Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, що затверджена наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року за № 1237/13111.

Такі висновки також наведені у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі №703/4963/15-ц.

Колегією суддів встановлено, що розмір плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для послуг з постачання теплової енергії, що надаються ОКП «ДТКЕ» споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами з 01 жовтня 2020 року складає 26,42 грн з ПДВ; з 01 жовтня 2021 року складає 33,74 грн для споживачів, які мешкають у будинках, обладнаних вузлами обліку теплової енергії, та 23,04 грн для споживачів, будинки яких не обладнано лічильниками обліку теплової енергії; з 01 жовтня 2022 року складає 29,15 грн. Нарахування здійснюється щомісяця протягом року у фіксованому розмірі.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2020 року до 01 лютого 2025 року по особовому рахунку№ НОМЕР_1 , що складає 540,27 грн.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Колегія суддів відзначає, що позивачем повністю доведено належними та допустимим доказами як наявність та розмір основної заборгованості за теплову енергію за період з 01 листопада 2020 року до 01 лютого 2025 року у 10674,60 грн та наявність та розмір заборгованості за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2020 року до 01 лютого 2025 року у 540,27 грн, так і наявність правових підстав для застосування такої грошової відповідальності відповідачів за невиконання ними обов`язку по оплаті послуг позивача, передбаченої ст. 625 ЦК України, як інфляційні втрати за період з 01 листопада 2020 року до 01 лютого 2022 року, що складає 266,22 грн., та 3 % річних за період з 01 листопада 2020 року до 01 лютого 2022 року, що складає 76,51 грн, які і слід стягнути з відповідачів на користь позивача у солідарному порядку.

Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2025 року складає 3 028,00 грн.

Дана позовна заява сформована в системі «Електронний суд», тому розмір судового збору за подання даної позовної заяви становить 2422,40 грн. (3 028 х 0,8), який сплачений позивачем.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про повне задоволення позовних вимог позивача, тому, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню сплачений позивачем при поданні позову судовий збір у загальному розмірі 2422,40 грн, тобто, по 1211,20 грн з кожного.

Разом з цим, відповідно до п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивачем по справі понесені витрати, пов`язані з формуванням Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно в сумі 35 грн, що підтверджується квитанцією №RRLB-8557-Z3YE від 04 липня 2023 року, та витрати, пов`язані з поштовим відправленням відповідачам документів у справі на суму 90 грн, на підтвердження чого надано фіскальний чек АТ «Укрпошта» від 12 березня 2025 року на загальну суму 630 грн та загальною кількістю відправлених пакетів документів 14 штук (630 грн. : 14 х 2 = 90 грн).

За наведених обставин та враховуючи положення ст. 133 ЦПК України,колегія суддів вважає, що з відповідачів на користь позивача слід стягнути витрати, пов`язані з формуванням Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно по 17,50 грн з кожного, та витрати, пов`язані з поштовим відправленням відповідачам документів у справі по 45,00 грн з кожного.

Керуючись ст. ст. 133,137,141, 259, 367, 374, 376, 382-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Обласного комунальногопідприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», , розрахунковий рахунок IBAN: НОМЕР_4 , номер рахунку: НОМЕР_5 , код банку 320371, заборгованість за теплову енергію за період з 01 листопада 2020 року до 01 лютого 2025 року у розмірі 10674,60 грн, заборгованість за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2020 року до 01 лютого 2025 року у розмірі 540,27 грн, інфляційні втрати за період з 01 листопада 2020 року до 01 лютого 2022 року в розмірі 266,22 грн, 3 % річних за період з 01 листопада 2020 року до 01 лютого 2022 року у розмірі 76,51 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», , витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 грн, поштові витрати, пов`язані з поштовим відправленням кореспонденції у розмірі 45 грн, та витрати, пов`язані з формуванням Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно у розмірі 17,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», , витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 грн, поштові витрати, пов`язані з поштовим відправленням кореспонденції у розмірі 45 грн, та витрати, пов`язані з формуванням Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно у розмірі 17,50 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 25 грудня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна