КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/17292/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Шкоріної О. І., Саліхова В. В.,

при секретарі Мудрак Р. Р.,

за участі позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 ,

на рішення Голосіївського районного суду міста Києва у складі судді Плахотнюк К. Г.,

від 08 квітня 2025 року

у цивільній справі № 752/27004/24 Голосіївського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Амадео Право»

про відшкодування збитків за фактично ненадані послуги,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 05.07.2024 уклала з ТОВ «Амадео Право» договір про надання юридичних послуг № 1. На виконання умов договору 13.07.2024 відповідач надав їй пакет документів: запит до Пенсійного фонду України, заяву до Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсії та позовну заяву до суду. Позивач вказувала, що подальший аналіз документів показав, що вони не стосуються суті її проблеми, яка полягала у необхідності правильного врахування понаднормового стажу (виходячи з необхідного стажу 20 років, а не 30), натомість надані відповідачем документи стосувалися перерахунку пенсії на підставі збільшення коефіцієнта середньої заробітної плати по Україні. Вказуючи на те, що юридичні послуги фактично не були надані належним чином, а підготовлені документи не відповідають предмету її звернення, позивач просила визнати послуги такими, що не надані, зобов`язати відповідача повернути сплачені кошти у розмірі 10 200,00 грн та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував того факту, що Акт приймання-передачі наданих послуг був підписаний нею під впливом обставин, а саме терміновості відправлення листа до Пенсійного фонду, на чому наполягав юрист відповідача, не надавши їй достатньо часу для ознайомлення зі змістом підготовлених документів. Апелянт звертає увагу на те, що під час консультації вона чітко окреслила проблему щодо застосування 20-річного необхідного стажу відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», проте відповідач підготував документи щодо перерахунку пенсії на зовсім інших підставах (збільшення коефіцієнта заробітної плати), що вже неодноразово здійснювалося ПФУ і не потребувало звернення до суду. Апелянт стверджує, що інформаційна записка до договору складалася нею лише для нагадування юристу основних тез, а всі деталі були обговорені усно, тому посилання суду на нечіткість формулювань у записці є необґрунтованим. Також апелянт наголошує на тому, що підготовлені відповідачем документи містять недостовірну інформацію, зокрема про те, що перерахунок пенсії нібито не проводився з 2012 року, що не відповідає дійсності, а сам запит до ПФУ не містить аргументації щодо перерахунку стажу, про що йшлося на консультації.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач (скаржник) підтримала апеляційну скаргу із наведених у ній підстав та доводів.

Відповідач у судове засідання не з`явився, направивши клопотання про розгляд справ без участі його представника.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 вказувала на неналежне надання ТОВ «Амадео Право» юридичних послуг за договором, посилаючись на те, що надані відповідачем документи (запит, заяви, позов) стосувалися перерахунку пенсії на підставі збільшення коефіцієнта середньої заробітної плати, тоді як питання полягало у правильному врахуванні понаднормового стажу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються положеннями глави 63 ЦК України. Встановивши, що відповідач підготував передбачені договором процесуальні документи та передав їх позивачу, про що свідчить підписаний обома сторонами Акт приймання-передачі від 13.07.2024, де позивач зазначила, що претензій щодо наданих послуг немає, суд дійшов висновку про належне виконання відповідачем своїх зобов`язань. Оскільки суд не встановив неналежного виконання відповідачем умов договору, а позивач не надав доказів погодження інших конкретних послуг, ніж ті, що зафіксовані в договорі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для повернення сплачених коштів та відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із таким висновком з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що 05.07.2024 між ТОВ «Амадео Право» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання юридичних послуг № .

Згідно п. п. 1.1., 1.2. п. 1 Договору виконавець зобов`язується за дорученням замовника надати юридичні послуги, зазначені у п. 1.2. цього договору, для чого зобов`язується вчинити юридичні та інші пов`язані з ними дії в обсязі, обумовленому у цьому договорі. Замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику наступні юридичні послуги: підготовка процесуальних документів, а саме: запит до ПФУ; заява до ПФУ щодо перерахунку пенсії; позовна заява до суду.

Сторони обумовили, що виконавець зобов`язаний підготувати проекти документів, зазначених у п. 1.2. Договору протягом 10 днів з моменту надання замовником необхідних відомостей та документів (п. п. 2.1.3 п. 2 Договору).

Послуги вважаються наданими з моменту підписання сторонами акта про надання юридичних послуг (п. п.3.1. п. 3 Договору).

Умовами п. п. 4.1. п. 4 Договору сторони встановили, що вартість послуг, вказаних у п. 1.2. цього договору, становить 10 200,00 грн.

Відповідно до п. 5.2. Договору виконавець не гарантує розгляд справи (звернення) державними, судовими та іншими органами свідомо на користь замовника, оскільки це не входить до компетенції виконавця.

Згідно з квитанцією від 05.07.2024 позивачем сплачено ТОВ «Амадео Право» 10 200,00 грн.

Отже спірні правовідносини виникли між сторонами у зв`язку з виконанням договору про надання послуг.

Загальні положення про договори з надання послуг регулюються главою 63 ЦК України, положення якої можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язань (частина 2 статті 901 ЦК України).

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до статті 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У розумінні наведеної норми, яка надає визначення порушення зобов`язання, останнє може бути двох видів. По-перше, це невиконання зобов`язання, яке виникає якщо його сторони взагалі не виконують дій, що становить зміст зобов`язання (не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо), або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов`язання мають утримуватися. По-друге, це неналежне виконання зобов`язання, тобто порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності можна говорити про неналежне виконання, а отже, порушення зобов`язання.

Отже, під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання. Натомість невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які становлять зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (виконання зобов`язання з певними недоліками, дефектами). У разі неналежного виконання боржник виконує обов`язок, але з порушенням певних умов, які становлять зміст договору або визначені законом.

Правові наслідки порушення зобов`язання визначено у статті 611 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

У статті 906 ЦК України передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Водночас потерпіла особа має довести наявність та розмір збитків.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина друга статті 22 ЦК України).

Судом встановлено, що предметом укладеного між сторонами Договору про надання юридичних послуг № від 05.07.2024 є підготовка процесуальних документів, а саме: запиту та заяви щодо перерахунку пенсії до Пенсійного фонду України та позовної заяви до суду.

13.07.2024 ТОВ «Амадео Право» та ОСОБА_1 складено та підписано Акт приймання-передачі наданих юридичних послуг за Договором № від 05.07.2024, а саме відповідач передав, а позивач прийняв наступне: запит до ПФУ; заява до ПФУ щодо перерахунку пенсії; позовна заява до суду. Загальна вартість послуг становить 10 200,00 грн. Послуги надані замовнику у повному обсязі, замовник претензій щодо наданих послуг немає. Умови договору № від 05.07.2024 виконано повністю та фактично. Вказаний Акт містить підписи виконавця та замовника.

Отже, встановивши надання замовнику юридичних послуг з підготовки запитів та процесуальних документів, що були предметом договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про належне виконання ТОВ «Амадео Право» своїх зобов`язань, що обумовлені сторонами Договору про надання юридичних послуг.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Посилання позивача на те, що надані відповідачем документи не відповідають її очікуванням та не стосуються суті її проблеми (щодо стажу 20 років замість 30), не свідчить про неналежне виконання відповідачем умов договору, оскільки в письмовому Договорі не міститься деталізованого опису правової позиції чи стратегії (конкретних норм щодо стажу), яку мав застосувати виконавець. Предметом договору була саме підготовка документів (запиту, заяви, позову), і ці документи були фізично створені та передані замовнику.

Ключовим доказом належного виконання є підписаний обома сторонами Акт приймання-передачі від 13.07.2024, де позивач своїм підписом підтвердила отримання конкретних документів і відсутність претензій до їх якості та обсягу. Факт підписання такого Акту за відсутності доказів його недійсності (визнання судом недійсним) чи підписання під фізичним або психологічним примусом (доказів чого суду не надано), свідчить про прийняття послуги як належної в момент її передачі. Суб`єктивна переоцінка якості послуг позивачем після їх прийняття та підписання акту не є підставою для визнання послуг ненаданими.

Доводи апелянта про те, що інформаційна записка до договору була неповною і всі деталі обговорювалися усно, не можуть бути покладені в основу скасування рішення, оскільки суд оцінює виконання зобов`язань виходячи з письмових умов договору. Як вірно встановив суд першої інстанції, з матеріалів справи та тексту договору неможливо достовірно встановити обов`язок відповідача підготувати документи саме з вимогою про застосування 20-річного стажу, а не загального перерахунку пенсії.

Укладаючи договір, сторони обумовили у п. 5.2. розділу 5 Договору, що виконавець не гарантує розгляд справи державними, судовими та іншими органами свідомо на користь замовника. Таким чином, досягнення конкретного результату (перерахунку пенсії саме за бажаним для позивача сценарієм) не було гарантовано договором, а відтак відсутність бажаного результату не є свідченням невиконання договору.

Таким чином, оскільки не встановлено неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором про надання юридичних послуг, внаслідок чого ОСОБА_1 була позбавлена того, на що розраховувала під час укладення договору з відповідачем, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання послуг ненаданими та стягнення з відповідача на користь позивача 10 200,00 грн, а також, як наслідок, про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки така вимога є похідною від основної.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 грудня 2025 року.

Судді Є. П. Євграфова

О. І. Шкоріна

В. В. Саліхов