П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2025 року м. Київ

Справа № 760/28263/25

Провадження: № 22-ц/824/18458/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Хілька Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1

на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року, постановлену під головуванням судді Кицюк В. С.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з квітня 2016 року по жовтень 2025 року в розмірі 187 280 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами передано за підсудністю на розгляд Володимирського міського суду Волинської області (44702, Волинська обл., м. Володимир, вул. Сагайдачного, 24).

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Хілько О. М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду по суті до Солом`янського районного суду міста Києва.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що звернення до Солом`янського районного суду міста Києва із вказаним позовом відповідає вимогам ст. 28 ЦПК України, оскільки позови про стягнення аліментів, до яких можна віднести і питання зменшення суми заборгованості, можуть також подаватися за зареєстрованим місцем проживання позивача. Крім того, зазначено, що позивач за позовом про стягнення аліментів і водночас відповідач за позовом про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, ОСОБА_2 , змінила свою попередню адресу реєстрації. Спочатку її місцем реєстрації була адреса: АДРЕСА_1 , однак, як убачається з оскаржуваної ухвали суду від 16 жовтня 2025 року, відповідач зареєстрована вже за іншою адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалами Київського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що, виходячи з вимог ст. 28 ЦПК України, підсудність за вибором позивача для поданого позову про звільнення від сплати заборгованості по аліментам не передбачено, а отже, вказані позовні вимоги мають розглядатися відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України, тобто, за загальним правилом визначення підсудності.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про передачу цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам на розгляд Володимирського міського суду Волинської області, суд першої інстанції виходив із того, що, у відповідності до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, за правилами загальної підсудності.

Перевіривши такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ст. 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Вирішуючи питання про прийняття до провадження справ, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (ст. 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Отже, згідно з положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у пункті першому ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

За загальним правилом територіальної підсудності позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 27 ЦПК України).

Статтею 28 ЦПК України передбачений вичерпний перелік підстав визначення підсудності за вибором позивача.

Зокрема в силу ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Позовні вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментам до цього вичерпного переліку не віднесені.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 486/944/19.

З Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 78).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції, керуючись відповідними положеннями закону та виходячи із предмету позову ОСОБА_1 (звільнення від сплати заборгованості по аліментам), обґрунтовано встановив, що відповідачка проживає в м. Володимир Волинського району Волинської області. У зв`язку з цим суд дійшов правильного висновку, що справа підсудна суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачки, відповідно до вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до незгоди з ухваленим судовим рішенням.

Ураховуючи вищевикладене, висновок суду першої інстанції про передачу цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам за підсудністю на розгляд Володимирського міського суду Волинської області є обґрунтованим та законним.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга адвоката Хілька О. М. в інтересах ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Хілька Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Веранов

В. А. Нежура