ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2025 року

м. Харків

справа № 638/24364/24

провадження № 22-ц/818/4080/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Тичкової О.Ю.,

суддів: Пилипчук Н.П., Маміної О.В.

учасники справи:

позивач -Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справив приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 27 травня року в складі судді Хайкіна В.М.,

в с т а н о в и в:

20.12.2024 позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №б/н від 09.04.2013 року у розмірі 38 950,79 грн, що складається з: 31 706,87 грн заборгованість за тілом кредиту, 7 243,92 грн заборгованість за простроченими відсотками; Одночасно просило стягнути судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 09.04.2013 року та приєдналась до умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та була розміщена на сайті банку. На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну карту на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 200 000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та випискою по рахунку. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту, відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії 09/21, тип Універсальна. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору, здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Відповідач не лише отримав кредитну картку, а й визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами. Вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору та його умов, в тому числі щодо сплати відсотків. В процесі користування рахунком відбулась зміна відсоткової ставки на 42% річних. Також, у зв`язку з впровадженням нормами закону «Про споживче кредитування» паспорту споживчого кредиту клієнт підписав паспорт споживчого кредиту від 22.03.2018, в якому також є інформація про відсоткові ставки по кредитуванню по картковим рахункам. Клієнт не надавав банку жодного разу заперечення щодо розміру відсоткової ставки, при цьому частково погашав заборгованість, що свідчить про її обізнаність з умовами кредитування. Далі у процесі користування рахунком 12.10.2021 року відповідачем підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг на підставі якої отримано додаткову кредитну картку № НОМЕР_2 , строк дії 09/25, тип Універсальна, а також погоджені суттєві умови користування кредитним рахунком. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано у системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТР пароля, про що зазначено в полі підпис клієнта із позначкою дати та часу. Ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 19.11.2024 має заборгованість 38 950,79 грн, яка складається з наступного: 31 706,87 грн заборгованість за тілом кредиту, 7 243,92 грн заборгованість за простроченими відсотками. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. За результатами аналізу розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відповідача, суд встановив, що Банк самостійно збільшував розмір основної заборгованості, а саме - списував з рахунку відповідача необумовлені умовами договору відсотки за використання кредитного ліміту та відносив їх на заборгованість за тілом кредиту. Застосування такого алгоритму розрахунку суми боргу призвело до штучного збільшення обліковувано суми (тіла) кредиту. Відповідачем в період дії кредитного договору в рахунок погашення заборгованості за кредитом внесені кошти, що перевищують розмір витрачених коштів. Таким чином з наданого Банком розрахунку вбачається, що відповідач виконав свої зобов`язання перед Банком, повернувши у повному розмірі надані кредитні кошти. Тому суд дійшов висновку, що заборгованість за договором кредиту є повністю погашеною, що у даному випадку є підставою для відмови у задоволенні позову. Разом з тим позивач не надав суду доказів наявності у нього права відповідно до закону та/або належного укладеного договору здійснювати нарахування в зазначений спосіб, доказів належного узгодження цього з відповідачем, доведення до його відома таких умов нарахувань. Відповідачем в період дії кредитного договору в рахунок погашення заборгованості за кредитом внесено кошти, що перевищують розмір витрачених коштів. Таким чином з наданого Банком розрахунку вбачається, що відповідач виконав свої зобов`язання перед банком, повернувши у повному розмірі надані Банком кредитні кошти. Приймаючи до уваги, що позивач безпідставно нараховував відсотки у період часу з березня 2018 року до жовтня 2021 року за користування кредитом і їх погашення відбувалося за рахунок тіла кредиту, внаслідок чого тіло кредиту безпідставно збільшено банком на суму нарахованих відсотків, розмір списаних відсотків перевищує заявлений позивачем розмір заборгованості, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за кредитом.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приват Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не повно дослідив обставини справи та дійшов до необґрунтованого висновку про відмову у позові. Рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що суду надані належні та допустимі докази укладення між сторонами у справі договору кредиту на зазначених у позові умовах. ОСОБА_1 , підписала Анкету-заяву № б/н від 09.04.2013 та приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг, що додана до позовної заяви. Оскільки умови договору є публічними, суд мав можливість самостійно перевірити відповідність умов та тарифів, що додані до позовної заяви, та умов та тарифів сайті банку, що діяли на дату підписання заяви. На підставі вищевказаної анкети-заяви Відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 200000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та випискою по рахунку (додана до позову). Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримав кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії - 09/21, тип Універсальна, після чого активував її і користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Таким чином, банком надані до суду саме первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за Кредитним договором, які є належними доказами заборгованості відповідача. В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 42% річних. У процесі користування кредитним рахунком клієнту були завжди доступні у вільному доступі на сайті банку та у додатку Приват24 умови обслуговування кредитних карток, які банк постійно пропонує клієнту для ознайомлення огляду кожного наступного разу, коли відбуваються навіть незначні зміни. Також, клієнт підписав паспорт споживчого кредиту від 22.03.2018, в якому також є інформація про відсоткові ставки по кредитування по картковим рахункам. Клієнт не надавав банку жодного разу заперечення щодо розміру відсоткової ставки, при цьому частково погашав заборгованість, що свідчить про обізнаність клієнта з умовами кредитування. Позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції, що у процесі користування рахунком 12.10.2021 відповідачем підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (копія додана до позовної заяви), на підставі якої нею отримано додаткову кредитну картку номер - НОМЕР_2 , строк дії - 09/25, тип - Універсальна, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Відповідачем підписано у системі самообслуговування Приват24 за допомогою OTP пароля, про що зазначено в полі підпис Клієнта із позначкою дати та часу. При цьому, на момент підписання зазначеної вище Заяви Відповідача мав заборгованість, що вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості. Тобто, Відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування зокрема щодо сплати відсотків. Починаючи з 12.10.2021 відсотки нараховувалися відповідно до підписаної Відповідачем Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме згідно п. 1.3. у розмірі 42%. При цьому за погодженою ставкою Банком нараховано відсотків у розмірі 7243.92 грн. Проте суд зазначені обставини у справі не встановив та помилково вважав, що підстави для задоволення позову відсутні.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 09.04.2013 року ОСОБА_1 , підписала анкету заяву на приєднання до умов та правил банківських послуг в Акціонерному товаристві комерційний банк «Приват Банк», за змістом якої погодилась, що з розміром кредитного ліміту - 10 000 грн, та відкриттям карткового рахунку Універсальна Gold (а.с.98) та приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг. Також відповідач зобов`язалась знайомитися самостійно на офіційному сайті зі змінами Умов та Правил надання банківських послуг про що свідчить копія анкети-заяви (а.с. 84-97).

До матеріалів справи надано довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_2 (а.с.100). В даній довідці вказані періоди збільшення кредитного ліміту відповідача. 22.03.2018 року кредитний ліміт становив 2200,00 грн,30.05.2018 кредитний ліміт становив 2600 грн, 31.05.2025 року кредитний ліміт було зменшено до 2600 грн, 16.10.2018 кредитний ліміт було збільшено до 0.00 грн, 04.02.2019 кредитний ліміт було збільшено до 5000 грн, 05.02.2019 року кредитний ліміт було зменшено до 5000 грн, 23.06.2019 року кредитний ліміт було збільшено до 8000 грн, 23.08.2019 року кредитний ліміт було зменшено до 0.00 грн, 27.12.2019 року кредитний ліміт було збільшено до 4000 грн, 07.01.2020 було збільшено до 8000 грн, 28.01.2020, кредитний ліміт було збільшено до 12 000 грн., 07.08.2020 кредитний ліміт було збільшено до 17 000 грн, 05.12.2020 кредитний ліміт було збільшено до 19 000 грн, 03.02.2021 року кредитний ліміт було збільшено до 21 000 грн, 16.07.2021 кредитний ліміт було збільшено до 31 000 грн, 22.10.2021 кредитний ліміт було збільшено до 42 000 грн, 06.07.2022 кредитний ліміт було зменшено до 35910 грн, 27.07.2022 кредитний ліміт зменшено до 32 238,47 грн, 28.10.2022 кредитний ліміт встановлено зменшено 32 238,47 грн,12.12.2022 року кредитний ліміт було зменшено до 32 238,47 грн, 26.12.2022 року кредитний ліміт було зменшено до 00.00 грн.

Також позивач до позовної заяви надав довідку про оформлення карток за змістом яких на ім`я ОСОБА_1 , у межах вищезазначеного договору кредиту відкриті кредитні картки «Карта Універсальна» дата відкриття 22.09.17 терміном дії до 09/21, та «Карта Універсальна» датою відкриття 12.10.2021 року терміном дії 09/25. (а.с.99).

Згідно даних виписки по рахунку ОСОБА_1 систематично користувалась кредитними коштами, витратила 382 650,98 грн та внесла на рахунок грошові кошти в сумі 343 700,19 грн ( а.с. 101-106 зворот).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 76 ЦПК України, частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25.03.2021 року та виписки за кредитним договором за період 25.03.2021 по 08.10.2024 року посилався на заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» від 25.03.2021 , що особисто підписана відповідачем та за своїм змістом складає договір кредиту.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Надана позивачем заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Банку від 13.09.2022 хоча і підписана відповідачем особисто містить пропозиції про укладення кредитного договору на різних умовах у залежності від виду кредитної карти : «Універсальна», «Універсальна Gold», що не може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов встановлених для кредитної картки « Універсальна» як це зазначено у позові.

В матеріалах справи містяться відомості про те, що відповідачка отримала карту «Універсальна» та підписала заяву на приєднання до умов та правил надання послуг, що підтверджує, що вона знала та була ознайомлена про проценту ставку.

Згідно ст. 12, 81 ЦПК України докази на підтвердження того, що відповідачу була видана кредитна картка «Універсальна» або «Універсальна Gold» матеріали справи містять.

У постанові Великої палати ВС від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), яка є релевантною стосовно порядку укладання договору кредиту було зазначено наступну правову позицію щодо належного стандарту доведення факту узгодження Умов та правил банківських послуг: « З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із відповідачем Банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21 серпня 2019 року у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16 серпня 2019 року у справі № 595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18), від 03 лютого 2021 року у справі № 333/36/18 (провадження № 61-11081св19) тощо.

Крім того, паспорт споживчого кредиту від 13.09.2022 року, підписаний відповідачем, безспірно не свідчить про погодження всіх істотних умов договору укладеного з відповідачем, в тому числі щодо сплати відсотків.

Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) дійшла висновку про те, що «під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».

З урахуванням зазначеного у АТ КБ «ПриватБанк» було відсутнє право на нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з неї заборгованості по процентам у розмірі 7243,92 грн.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про Національний банк України» та частинами першою, другою статті 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, чинного на час виникнення спірних правовідносин, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з пунктом 5.4 цього Положення, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

Пунктом 5.6 вказаного Положення визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 214/1423/15-ц (провадження № 61-8821св24).

Із виписки по картці за період з 22.03.2018 року по 01.01.2023 року, в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, вбачається, що за вказаний період відповідачем було витрачено суму у розмірі 382 650.98 грн, а повернуто 343 700,19 грн, різниця дорівнює 31 707,87 грн, із них 10 274.86 грн безпідставно зараховані банком на погашення відсотків. Тому станом на час пред`явлення позову борг відповідача дорівнює 31 707,87 - 10 274.86 = 21 432, 01 грн.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, слід зробити висновок, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом стягнення з боржника фактично отриманої та не повернутої суми кредитних коштів.

Проте суд зазначених обставин у справі не встановив та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову. Тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. п. в п. 4 ч. 1ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки позовні вимоги задоволено на 55,02 %, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1332,80 грн (2422,40х 55,02/100) грн за подання позовної заяви. Водночас з відповідача на користь позивача належить стягнути 1599,36 (2906.88,х 55.02/100) грн за подачу позовної заяви та апеляційної скарги, що разом складає 2932,16 (1332,80+1599,36) грн.

Керуючись ст.367,369,376,381,382,383,384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» - задовольнити частково

Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 27 травня 2025 року скасувати та ухвалити нового рішення .

Стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 21 432,01 (двадцять одна тисяча чотириста тридцять дві) грн 01 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги 2932,16 (дві тисячі дев`ятсот тридцять дві) грн 16 коп.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.12.2025 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді Н.П. Пилипчук

О.В.Маміна