Справа № 303/9931/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 грудня 2025 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.

суддів Мацунич М.В., Джуга С.Д.

з участю секретаря Ормош О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.03.2025 року, у справі № 303/9931/24(Головуючий: Заболотний А.М.), -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в розмірі 180000,00 грн., завданої внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності, мотивуючи тим, що 22.06.2024 року ОСОБА_2 був затриманий співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_1 в готелі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Підставою для його затримання зазначено спроба незаконного перетину державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску. У зв`язку з цим стосовно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 285543 від 22.06.2024 року за ознаками діяння, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

У подальшому постановою Воловецького районного суду Закарпатської області від 16.09.2024 року провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а саме у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином судовим рішенням, що набрало законної сили, підтверджено незаконність дій співробітників НОМЕР_1 прикордонного загону по відношенню до позивача. Незаконність дій співробітників НОМЕР_1 прикордонного загону полягає в його затриманні, незаконному огляді особистих речей, зокрема мобільного телефону, незаконному допиті шляхом відібрання пояснень, незаконними діями по складанню протоколу про адміністративне правопорушення, необхідністю захищатись в суді від незаконного та безпідставного обвинувачення, витрачанням коштів на правничу допомогу.

ОСОБА_2 зазначає, що відповідно до ст. 22 Закону України «Про державний кордон України» з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони. Частиною 2 ст. 22 Закону України «Про державний кордон України» встановлено, що прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про державний кордон України» у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, встановлюється прикордонний режим, який регламентує відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України правила в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб, провадження робіт, використання повітряних суден, обліку та тримання на пристанях, причалах, базах для стоянки малих і спортивних суден і в пунктах базування самохідних та несамохідних суден, їх плавання та пересування у внутрішніх водах України. В свою чергу Мукачівський район Закарпатської області не внесений до Переліку міст і районів, на території яких установлюються контрольовані прикордонні райони, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.1998 року № 1199, а тому законодавчі обмеження, що визначені Законом України «Про державний кордон України» та Положення про прикордонний режим на Мукачівський район не поширюються. Найближча ділянка державного кордону України знаходиться на відстані приблизно 26-27 км від с. Жденієво та межує з державним кордоном Республіки Польщі, а тому не може входити до контрольної смуги.

Позивач зазначає, що на законних підставах перебував на території в готелі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , з метою відпочинку в місці масового відпочинку населення на відстані приблизно 26-27 км до найближчої ділянки державного кордону України, а тому подія адміністративного правопорушення була відсутня.

При цьому посадові особи, які здійснювали опитування ОСОБА_2 тільки припустили, що він та його друзі мають намір незаконно перетнути кордон, проте жодних доказів вчинення дій по перетину державного кордону не було. Жодним законодавчим або підзаконним нормативно-правовим актом не визначено заборони перебування на території Закарпатської області, приїздити до області в період дії воєнного стану та не зобов`язано осіб, що перебувають на території цієї області повідомляти будь-кому мету (ціль) такого перебування в області.

Таким чином, із зазначених вище обставин та фактів можна беззаперечно стверджувати, що співробітники відповідача в силу свого досвіду і професіоналізму не могли не розуміти, що вони діють незаконно, намагаючись притягнути позивача до адміністративної відповідальності, не могли не розуміти, що за зазначених вище обставин у діях позивача відсутній склад та подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а тому, цілком усвідомлено вчинили зазначені вище незаконні дії стосовно позивача чим і завдали позивачеві моральну та матеріальну шкоду.

На підставі вищезазначеного позивач стверджує, що такими діями йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку з порушенням його прав та, яку він оцінює в розмірі 100000,00 грн.

Крім того, при розгляді справи про адміністративне правопорушення № 936/775/24 у Воловецькому районному суді Закарпатської області ОСОБА_2 поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 80000,00 грн.

Посилаючись на вищезазначені обставини, положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» просив стягнути на його користь на відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн. та матеріальної шкоди 80000,00 грн.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення,як таке, що постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального права, так як із встановлених обставин та фактів можна безперечно стверджувати, що співробітники відповідача в силу свого досвіду і професіоналізму не могли не розуміти, що вони діють незаконно, намагаючись притягнути позивача до адміністративної відповідальності, не могли розуміти, що за обставин, які склалися у діях позивача відсутній склад та подія адміністративного правопорушення передбаченого ч 1 ст. 204-1 КУпАП, а тому вважають, цілком усвідомлено вчинили незаконні дії стосовно позивача чим і завдали позивачеві моральну та матеріальну шкоду. Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка у подальшому закрито судом за відсутності події і складу адміністративного правопорушення (реабілітуюча підстава), свідчать про неправомірність дій посадових осіб підрозділу поліції, які ініціювали та здійснили вказане провадження ( складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Заслухавши пояснення представника Державної казначейської служби України Бардашевську Л.С., яка просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

ОСОБА_2 та його представник, ОСОБА_1 , представник ІНФОРМАЦІЯ_3 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчать довідки про доставку електронного документу і їх неявка не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч 2 ст. 372 ЦПК України.

Встановлено, що 22.06.2024 року начальник відділу НОМЕР_1 прикордонного загону під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану склав протокол, серія ЗхРУ № 285543, про те, що 22.06.2024 року о 18 год. 10 хв. на вул. Шевченка, с. Жденієво, Мукачівський район, Закарпатська область, був виявлений громадянин України ОСОБА_2 , який в умовах воєнного стану здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон. Начальник відділу вважав, що у діях позивача є ознаки порушення, за що ч. 1 ст. 204-1 КУпАП передбачена юридична відповідальність.

У своїх поясненнях, датованих 22.06.2024 року, ОСОБА_2 зазначив, що перебував в с. Жденієво, Мукачівський район, Закарпатська область, з метою відпустки, жодної мети та спроби перетину кордону у нього не було.

Постановою Воловецького районного суду Закарпатської області від 16.09.2024 року у справі № 936/775/24 провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а саме у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Суд у справі № 936/775/24 встановив, що з матеріалів справи неможливо встановити факт вчинення інкримінованого ОСОБА_2 правопорушення, оскільки перебування останнього в районі населеного пункту Жденієво Мукачівського району Закарпатської області не доводить факту спроби перетину ним державного кордону. Разом з тим, матеріали справи не містять підтвердження перебування ОСОБА_2 в районі державного кордону, оскільки населений пункт Жденієво не відноситься до Переліку міст і районів, на території яких установлюються контрольовані прикордонні райони. Також до матеріалів справи взагалі не додано будь-яких належних доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_2 об`єктивної та суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, зокрема, пояснень свідків, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також інших документів. З пояснень ОСОБА_2 вбачається, що він з товаришами перебували в готелі «Садиба Затишок» в с. Жденієво Мукачівського району з метою відпочинку, де і були затримані.

Суд першої інстанції із посиланням на вимоги ст..ст. 23,1166,1167, 1173,1174, ЦК України, ст.. 56 Конституції України, ст..ст. 2,4 Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. обґрунтовано вважав, що зазначені норми свідчать, що особа має право на відшкодування шкоди за існування таких умов, шкода завдана особі органами, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органами досудового розслідування, прокуратурою, судом, а також шкода завдана особі відповідним переліком рішень, дій чи бездіяльності посадових чи службових осіб таких органів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 березня 2019 року у справі № 712/7385/17 сформулювала висновок, що дії суб`єкта владних повноважень щодо складання протоколу без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують її права.

Велика Палата Верховного Суду при дослідженні питання порядку оскарження дій працівників поліції у разі складання протоколу про адміністративне правопорушення та у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 638/3490/18 сформулювала такі висновки.

Складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та відповідно до статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду як доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень.

Розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, сукупно з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити (за наявності порушень) права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

У постанові від 22 червня 2023 року у справі № 752/5417/19, Верховний Суд зазначає, що факт складання протоколу не вказує на фактичну вину особи а протокол є носієм доказової інформації, яка в подальшому може бути використана органом, який здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення з метою прийняття рішення щодо наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях особи. Протокол фіксує обставини та факти виявлених порушень законодавства та не є рішенням, що створює правові наслідки і не змінює стан суб`єктивних прав особи, оскільки таким рішенням є постанова, яка приймається на підставі протоколу.

Узагальнюючи висновки у питанні визначення правової природи протоколу про адміністративне правопорушення та функції осіб під час його складання, Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що на уповноважену особу підрозділу поліції під час оформлення матеріалів ДТП покладено обов`язок зафіксувати всі обставини її скоєння з визначенням особи, яка за встановленими обставинами та з високим ступенем вірогідності вчинила адміністративне правопорушення, скласти стосовно такої особи протокол про адміністративне правопорушення та надіслати його до суду.

Суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення встановлює, зокрема, чи відповідає протокол вимогам закону, чи його складено відповідно до статті 256 КУпАП, чи достатньо матеріалів та доказів для притягнення особи до адміністративної відповідальності тощо.

Невідповідність протоколу вимогам закону, зокрема статті 256 КУпАП, або складання неповноважною особою може мати наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Отже, відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення його уповноваженою особою, а також правомірність інших дій працівників під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення.

Відсутність у судовому рішенні, ухваленому за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, висновків суду про невідповідність суперечність дій працівників вимогам закону при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не перешкоджає зверненню особи до суду з вимогами про відшкодування шкоди за очевидно протиправні чи навіть свавільні дії працівників.

У справах про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, його посадових осіб, позивач може доводити наявність очевидних ознак протиправності чи свавільності дій цих суб`єктів, які спричинили порушення прав, свобод або інтересів позивача.

За таких обставин, суд оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, обґрунтовано закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулось не через невідповідність протоколу вимогам закону або через інші протиправні дії працівників Державної прикордонної служби України, а тому не встановлено підстав, визначених ст.. 1174 ЦК України для відшкодування шкоди, і у позивача не виникло право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374,375,381-384 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2025 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом: Г.Г.СОБОСЛОЙ