ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9180/25 Справа № 199/2865/25 Суддя у 1-й інстанції - БОГУН О. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Сахарові Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 25 червня 2025 року у складі судді Богун О.О.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», Дніпровська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» старший майстер Хоменко Роман Віталійович, Дніпровська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» зварювальник ОСОБА_2 , Дніпровська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» слюсар-водій ОСОБА_3 про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1413 га за вказаною адресою.

22 грудня 2003 року між ним та ВАТ «Дніпрогаз» був укладений договір про надання послуг з газопостачання.

Позивач зазначає, що 10 січня 2025 року, працівники Дніпровської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» припинили газопостачання до належного йому домоволодіння, по якому відкрито два особові рахунки: особовий рахунок № НОМЕР_1 , ЕІС-код 56ХМ07А21179112W; особовий рахунок № НОМЕР_2 , ЕІС-код 56ХМ07А18855019 W.

Проте, в період з 03 листопада 2022 року до 10 січня 2025 року до його домоволодіння жодного разу не приходили контролери для зняття показників лічильника.

30 січня 2025 року працівником Дніпровської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» фізично, шляхом перерізання і заварювання труби його будинок від`єднано від газопостачання.

На підставі викладеного, оскільки порушені його права, вимушений звернутися до суду та просити визнати незаконними дії старшого майстра Дніпровської філії ТОВ Газорозподільні мережі України, ОСОБА_4 в частині підроблення підписів зварювальника ОСОБА_2 та слюсаря-водія ОСОБА_3 в АКТі про припинення газопостачання, складеного ним 03 березня 2025 року; скасувати АКТ про припинення газопостачання від 03 березня 2025 року, складений старшим майстром Дніпровської філії ТОВ Газорозподільні мережі України, ОСОБА_4 в якому він підробив підписи зварювальника ОСОБА_2 та слюсаря-водія ОСОБА_3 ; зобов`язати Дніпровську філію ТОВ Газорозподільні мережі України, відновити газопостачання по об`єкту споживача за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , ЕІС-код 56ХМ07А21179112Ю; стягнути з Дніпровської філії ТОВ Газорозподільні мережі України моральну шкоду, заподіяну незаконними діями старшого майстра ОСОБА_4 в розмірі 900000,00 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 25 червня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено, що відповідач порушував законні права позивача, а тому заявлені вимоги про стягнення моральної шкоди, визнання незаконними дій старшого майстра ОСОБА_4 та скасування акту про припинення газопостачання від 03 березня 2025 року, які є похідними від основної вимоги, задоволенню не підлягають.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Вказує, що відповідачем не надано документального, або будь якого іншого доказу, який буде належним і допустимим на підтвердження, що в технічному архіві ДФ ТОВ «ГРМ У» є документ на якому зафіксовано, що за адресою: АДРЕСА_1 , з особовим рахунком № НОМЕР_1 , ЕІС-код 56ХМ07А21179112Ю встановлено плита газова ПГ 4 (Дніпро або Дніпропетровськ), що свідчило б про порушення з його боку та було підставою для відключення від газопостачання, на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову. Окрім того, вказує, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у призначенні у справі судової почеркознавчої експертизи, для встановлення факту ким саме було підписано оригінал акту про припинення газопостачання, складеного 03 березня 2025 року, та оригінал акт про відновлення газопостачання від 14 квітня 2025 року, оскільки предметом спору у даній справі, є, зокрема, незаконне підписання старшим майстром Дніпровської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» Хоменком Р.В. та використання завідомо підробленого документу (правочину), який використано на шкоду споживачу, та є підставою для припинення газопостачання до газової плити, що є самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення. У зв`язку із наявним фактом тривалого порушення норм процесуального права, допущенного суддею першої інстанції Богун О.О. просив постановити окрему ухвалу та направити до Вищою Ради Правосуддя.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Газорозподільні мережі України» просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду частковому скасуванню із закриттям провадження у справі у відповідній частині та часткової зміни в частині правового обґрунтування підстав відмови у позові, з огляду на наступне.

Згідно положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1413 га за вказаною адресою.

22 грудня 2003 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Дніпрогаз» було укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання.

03 березня 2025 року під час технічного обстеження працівниками Дніпровської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» було виявлено, що плита газова ПГ 4 (Дніпро або Дніпропетровськ) відсутня, проте встановлена варильна поверхня «Ariston», відносно газового котла «Voilant» невідповідностей та порушень виявлено не було.

На місці виявлення вказаної невідповідності працівниками Дніпровської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» був складений Акт про припинення газопостачання, яким зафіксовано відключення газового приладу - варильна поверхня «Ariston» шляхом закриття відключаючого пристрою перед газовим приладом та його пломбування пломбою №С74838366 в будинку де встановлений лічильник Gallus №U00296803 за вказаною вище адресою.

Причиною відключення газового приладу є порушення пункту 5.7 глави 5 розділу V Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міненерго №285 від 15 травня 2015 року, а саме: не відповідність системи газопостачання житлового будинку проектній та виконавчо-технічній документації.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, а судом не встановлено, що відповідач порушував законні права позивача, а тому і вимоги про стягнення моральної шкоди, визнання незаконними дій старшого майстра ОСОБА_4 та скасування акту про припинення газопостачання від 03 березня 2025 року, які є похідними від основної вимоги, задоволенню не підлягають.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, з огляду на таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Наведеному відповідають і норми статті 80 ЦК України, що юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина перша статті 89 ЦК України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності (частина четверта статті 95 ЦК України). Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 760/32455/19 (провадження № 61-16459сво20) зроблено такий висновок: «Довіреність керівника відокремленого підрозділу має комплексний характер. Від імені юридичних осіб має право виступати тільки керівник відокремленого підрозділу, а не сам підрозділ, адже поміж керівником і юридичною особою існують відносини представництва і його повноваження підтверджуються довіреністю юридичної особи. Процесуальні повноваження керівника відокремленого підрозділу мають бути вказані у довіреності юридичної особи. З урахуванням цивільно-правового статусу філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила. Філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже, неможливістю вирішення цивільного спору».

У даній справі, позивач пред`явив позов до філії юридичної особи Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (). Згідно з Витягом з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Дніпровська філія Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Газорозподільні мережі України» не має статусу юридичної особи і зареєстрована саме як відокремлений підрозділ. В судовому засіданні адвокат Гончаренко І.Б. здійснювала представництво на участь у процесі від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в межах діяльності філії на підставі довіреності від 26 грудня 2024 року № 545/Дов/24.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Розгляду в суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Норма «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (провадження № 14-399цс18)). Вказане узгоджується із висновками викладеним у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року у справі №199/7142/24.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть бути стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем є філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже, неможливістю вирішення цивільного спору.

На вище викладене суд першої інстанції належної уваги не звернув та не врахував, що позивач пред`явив позов до філії підприємства, яка у розмінні положень статті 95 ЦК України не є юридичною особою, а отже, не наділена цивільно-процесуальною дієздатністю, у зв`язку з чим не може бути стороною у цивільному процесі, а тому рішення суду в частині позовних вимог до Дніпровської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» підлягає закриттю.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України 2004 року). Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 3 частини другої статті 119 ЦПК України 2004 року). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 30 ЦПК України 2004 року). Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України 2004 року). Аналогічні положення передбачені і у чинному ЦПК України.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті, є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

З огляду на зміст пред`явленого позову, вимоги спрямовані до старшого майстра Дніпровської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» Хоменка Р.В., зварювальника Дніпровської філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» Ворошилова В.І., слюсара-водія Дніпровської філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» Литовченка А.С., як до фізичних осіб - працівників Дніпровської філія ТОВ «Газорозподільні мережі України», однак даний спір виник саме з діяльності ТОВ «Газорозподільні мережі України».

Таким чином, оскільки ТОВ «Газорозподільні мережі України» є юридичною особою - самостійним суб`єктом у цивільних правовідносинах, а позов пред`явлено до її працівників, то саме юридична особа має відповідати за цим позовом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності, або залучення співвідповідачів.

Всупереч зазначеному, суд першої інстанції вищенаведених вимог процесуального закону не дотримався, та вирішуючи спір по суті позову, не з`ясував хто є належним відповідачем у даній справі.

Оскільки судом першої інстанції у задоволенні позову відмовлено у зв`язку із не доведеністю порушених права позивача, у вказаній частині оскаржуване рішення суду підлягає зміні в частині правового обґрунтування підстав відмови у позові.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність достатніх підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, оскільки встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для правильного її вирішення, рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, на викладене вище суд першої інстанції уваги не звернув, тому оскаржуване рішення в частині позовних вимог до Дніпровської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» підлягає закриттю, а в частині позовних вимог до старшого майстра Дніпровської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» Хоменка Р.В., зварювальника Дніпровської філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» Ворошилова В.І., слюсара-водія Дніпровської філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» Литовченка А.С. зміні в частині правового обґрунтування підстав відмови у позові.

Під час перегляду справи в апеляційному порядку, Співак О.В. подав клопотання про постановлення окремої ухвали щодо судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра Богун О.О. в порядку частини десятої статті 262 ЦПК України, посилаючись на те, що суддя Богун О.О. зловживаючи посадовим становищем, проявляючи недбалість і неналежне виконання своїх посадових обов`язків провела шість судових засідань у справі, яка не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору та просив направити окрему ухвалу до Вищої Ради Правосуддя для вжиття заходів реагування на дане порушення.

Відповідно до статті 385 ЦПК України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

У частині десятій статті 262 ЦПК України передбачено, що суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 в справі № 761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18) зазначено, що: «при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком».

З урахування результатів розгляду апеляційної скарги у задоволенні клопотання про постановлення окремої ухвали слід відмовити.

Окрім того, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі виклав свої заперечення стосовно ухвали суду першої інстанції від 17 квітня 2025 року про відмову у призначенні почеркознавчої експертизи, оскільки вона не підлягає окремому оскарженню від рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього кодексу.

У частині першій статті 353 ЦПК України наведено перелік ухвал суду першої інстанції, які можна оскаржити в апеляційному порядку окремо від рішення суду. У цьому переліку така ухвала як ухвала про відмову у призначенні експертизи відсутня. Частиною другою статті 353 ЦПК України передбачено, що заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Отже, ухвала суду першої інстанції про відмову у призначенні експертизи може бути оскаржена в апеляційному порядку разом з рішенням суду щодо суті спору.

Разом з тим, у справі, що переглядається, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду в частині позовних вимог до Дніпровської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» підлягає закриттю, а в частині позовних вимог до старшого майстра Дніпровської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» Хоменка Р.В., зварювальника Дніпровської філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» Ворошилова В.І., слюсара-водія Дніпровської філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» Литовченка А.С. підлягає зміні в частині правового обґрунтування підстав відмови у позові, що свідчить про завершення судових процедур щодо розгляду цього позову й відповідно не можливості за таких умов постановити судове рішення щодо оскаржуваної ухвали, оскільки оскарження судового рішення, яке вже було скасовано, не може принести жодних юридичних наслідків.

Крім того, питання щодо призначення почеркознавчої експертизи було предметом розгляду апеляційним суду та заявнику у задоволенні такого клопотання було відмовлено, тобто судом не було встановлено або змінено жодних прав, свобод або обов`язків скаржника, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги в цій частині.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 25 червня 2025 року в частині позовних вимог до Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» - закрити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 25 червня 2025 року в частині позовних вимог до старшого майстра Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» ОСОБА_4 , зварювальника Дніпровської філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» ОСОБА_2 , слюсара-водія Дніпровської філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» ОСОБА_3 - змінити в частині правового обґрунтування підстав відмови у позові.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 17 грудня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 25 грудня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна