ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Сахарові Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»

на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 02 лютого 2024 року у складі судді Медінцевої Н.М.

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення суми страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 19 червня 2021 року об 14 год. 10 хв. ОСОБА_1 у місті Бахмуті Донецької області на перехресті вул. Сибірцева та Четвертого провулку Садового, керуючи транспортним засобом «RENAULT TRAFIC» номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорогі, не надав дорогу автомобілю «SKODA FABIA» номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого трапилось зіткнення, автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 липня 2021 року у справі №219/6722/21 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Оскільки ОСОБА_1 мав діючий страховий поліс страхової групи «ТАС», 22 червня 2021 року вона звернулась до цієї страхової компанії із заявою про страхові виплати. Пошкодження автомобіля дорожньо-транспортною пригодою було визнано страховим випадком та розмір страхового відшкодування склав 18749,00 грн., з них сума франшизи у розмірі 1500,00 грн.

23 червня 2021 року до АТ «СГ «ТАС» вона надіслала заяву про видачу копії документів про вартість відновлювального ремонту автомобіля, однак відповіді на цю заяву не отримала.

У зв`язку з тим, що нарахованої суми страхового відшкодування для проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу недостатньо, вона була вимушена звернутись до відповідного автотоварознавчого експерта для проведення незалежної оцінки вартості відновлювального ремонту автомобіля, вартість проведення якої склала 1600,00 грн. Експерт завчасно повідомив АТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_1 про дату та час проведення експертизи, роз`яснено право прийняти участь у проведенні експертизи, проте представник страхової компанії у вказаний час до експерта не прибув, причини своєї неявки ані експерту, ані їй не повідомив. Водночас ОСОБА_1 засобами телефонного зв`язку повідомив експерта та її про проведення експертизи за його відсутності, у зв`язку з цим експертиза була проведена 12 липня 2021 року за відсутності вказаних осіб.

Згідно з висновками експерта СОД ФОП ОСОБА_3 про оцінку ринкової вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, вартість ремонту з урахуванням зносу становить 74213,87 грн., з яких вартість відновлювального ремонту складає 49564,16 грн., вартість матеріального збитку, з урахуванням експлуатаційного зносу замінних деталей, 24649,71 грн.

22 липня 2021 року вона звернулась до страхової компанії з досудовою претензією та запропонувала сплатити їй суму страхової виплати впродовж 5 календарних днів в розмірі 74213,87 грн., а також відшкодувати витрати на проведення незалежної експертизи в розмірі 1600,00 грн., однак страхова компанія відповідь на претензію не надала.

З урахуванням заяв про зменшення позовних вимог та відмови від вимог до ОСОБА_1 , просила суд стягнути з АТ «СГ`ТАС» на свою користь 52552,81 грн. страхового відшкодування.

Рішенням Дружківський міський суд Донецької області від 02 лютого 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з АТ «СК «ТАС» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну у розмірі 52552,81 грн. Стягнуто з АТ «СК «ТАС» на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. Стягнуто з АТ «СК «ТАС» на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн.

Клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів та відкладення розгляду справи залишено без розгляду.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 , втративши свій процесуальний статус відповідача у справі, позбавлений прав заявляти у справі будь-які клопотання та подавати письмові заяви. Отже клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів та відкладення розгляду справи підлягають залишенню без розгляду, оскільки вони подані особою, яка не є учасником справи. З урахуванням того, що ОСОБА_2 була встановлена вартість відновлювального ремонту транспортного засобу вартість ремонту з урахуванням зносу у розмірі 74213,87 грн., а відповідачем було відшкодовано частково грошові кошти у розмірі 23377,06 грн, остаточному стягненню з АТ «СК «ТАС» підлягає 52552,81 грн.

Не погодившись з рішенням суду, АТ «СК «ТАС» звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини у справі, що мають значення для справи, у зв`язку з чим викладені у рішенні суду висновки не відповідають обставинам справи. Вказує, що відповідно до висновку експерта СОД ФОП ОСОБА_3 про оцінку ринкової вартості відновлювального ремонту транспортного засобу вартість матеріального збитку, з урахуванням експлуатаційного зносу замінних деталей становить 24649,71 грн., вказана суму виплачена страховою компанією у повному обсязі, на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про задоволення позову. Окрім того, суд першої інстанції не звернув належної уваги, що висновком експерта визначено вартість ремонту з урахуванням зносу у розмірі 74213,87 грн., що не грунтується на матеріалах справи.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи та не надано належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. Вказує, що судом першої інстанції було прийнято до уваги висновок експерта СОД ФОП ОСОБА_3 про оцінку ринкової вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, який є неналежним доказом у справі, оскільки експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Окрім того, вказує, що відшкодуванню підлягає сума реальних витрат на проведення відновленого ремонту транспортного засобу, на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про задоволення позову.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та АТ «СГ «ТАС» задоволено.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 02 лютого 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що наданий позивачем висновок експертного дослідження від 15 липня 2021 року не може вважатись належним та допустимим доказом у цій справі, оскільки експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність й висновок експертного дослідження від 15 липня 2021 року взагалі не містить інформації про те, що вартість ремонту з урахуванням зносу становить 74213,87 грн., оскільки, у ньому зазначено про те, що вартість матеріального збитку, з урахуванням експлуатаційного зносу замінних деталей, становить 24649,71 грн., а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Постановою Верховного Суду від 17 вересня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що на момент перегляду справи в апеляційному порядку апеляційному суду було відомо про відсутність даних про належне вручення ОСОБА_2 або її уповноваженому представнику копій ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження та апеляційних скарг АТ «СГ «ТАС» і ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд зробив передчасний висновок про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки неповідомлення іншої сторони про апеляційну скаргу позбавляє таку сторону можливості надати зауваження щодо поданої у її справі апеляційної скарги та є невиконанням судом свого зобов`язання стосовно дотримання закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу рівності сторін.

У відзиві на апеляційній скарги ОСОБА_2 просила апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 червня 2021 року об 14 год. 10 хв. водій ОСОБА_1 у м. Бахмуті на перехресті вул. Сибірцева - 4-й пров. Садовий, керуючи автомобілем «RENAULT TRAFIC AOПП 8», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорогі, не надав дорогу автомобілю «SKODA FABIA», номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого трапилось зіткнення. При дорожньо-транспортній пригоді автомобілі отримали механічні пошкодження.

ОСОБА_1 мав діючий страховий поліс страхової групи «ТАС».

22 червня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до АТ «СГ «ТАС» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. В той же день день, страховиком було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу «SKODA FABIA», номерний знак НОМЕР_2 .

23 червня 2021 року ОСОБА_2 надіслала до АТ «СГ «ТАС» заяву про видачу копії документів про вартість відновлювального ремонту автомобіля, проте відповіді не отримала.

23 липня 2021 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КупАП.

Згідно із частинами 4, 6 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з висновками експерта СОД ФОП ОСОБА_3 про оцінку ринкової вартості відновлювального ремонту транспортного засобу вартість ремонту з урахуванням зносу становить 74213, 87 грн. (з них вартість відновлювального ремонту складає 49564,16 грн. та вартість матеріального збитку, з урахуванням експлуатаційного зносу замінних деталей, становить 24649,71 грн.). Вартість незалежної оцінки склала 1600,00 грн.

22 липня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до страхової компанії з досудовою претензією та запропонувала сплатити їй суму страхової виплати впродовж 5 календарних днів, а також відшкодувати витрати на проведення незалежної експертизи.

Відповідно до звіту № 58-D/92/2 від 05 серпня 2021 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «SKODA FABIA», номерний знак НОМЕР_2 , з урахуванням зносу (без урахування ПДВ на запасні частини та матеріали) становить 24 877,06 грн.

Згідно з страховим актом № 22044/38/921 від 06 серпня 2021 року сума страхового відшкодування, з урахуванням франшизи у розмірі 1500,00 грн, становить 23377,06 грн.

10 серпня 2021 року на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 зараховано страхове відшкодування у розмірі 23377,06 грн.

За змістом частини 1 статті 4 ЦПК України та частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2, частини 3 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 ЦК України).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (статті 1192 ЦК України).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс 18).

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Слід також зазначити, що відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.

Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку).

Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить по свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд.

Внаслідок заподіяння під час дорожньо-транспортної пригоди шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених зазначеним Законом випадках - Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ)) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за вказаним Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Тобто внаслідок заподіяння під час дорожньо-транспортної шкоди (настання страхового випадку) винуватець пригоди не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Разом з тим принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) справа № 205/7747/18.

Окрім того, суд і надає оцінку тій обставині, що позивачка доклала усіх зусиль за для вирішення даного спору в досудовому порядку, шляхом проведення досудово-претензійної роботи зі страховою компанією.

Під час розгляду справи, судом було встановлено, що страхова компанія фактично проігнорувала законні вимоги ОСОБА_2 , позаяк не з`явившись у відповідну дату до експерта з приводу проведення експертизи для встановлення розміру спричиненої шкоди автомобілю, в подальшому фактично проігнорувала претензію ОСОБА_2 , що свідчить про недобросовісність страхової компанії, що мало наслідком передачу вирішення даного спору на розгляд до суду.

При цьому свої заперечення страхова компанія виклала тільки під час розгляду справи в суді та сплативши кошти в рахунок страхового відшкодування в тому розмірі, в якому вважала за необхідне.

Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18)).

Виходячи із аналізу правових норм, закріплених у Цивільному кодексі, поняття «добросовісність» ототожнюється із поняттям «безвинність» і навпаки, «недобросовісність» із «виною». Такий висновок випливає із того, що за діяння, якими заподіяно шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність (частина 3 статті 39 ЦК України), а оскільки обов`язковим елементом настання відповідальності за загальним правилом є вина, то такі діяння є винними (постанова Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 521/17654/15-ц (провадження № 61-2858св18)).

Розглядаючи поняття розумності як принципу здійснення суб`єктивних цивільних прав потрібно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства (постанова Верховного Суду від 16 січня 2019 року у праві № 521/17654/15-ц (провадження № 61-2858св18)).

Справедливість є однією з основних засад права та вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема у рівності всіх перед законом (третій та четвертий абзаци пункту 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Аналіз частини 2 статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Категорія «зловживання правом» свідчить про те, що вона стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права. Заборона зловживання правом за суттю випливає з якості рівнозваженості, закладеної такою засадою, як юридична рівність учасників цивільних правовідносин. Ця формула виражає втілення в цивільному праві принципів пропорційності, еквівалентності, справедливості під час реалізації суб`єктивних цивільних прав і виконання юридичних обов`язків. Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватися суто відповідно до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Дотримання цих принципів є обов`язковим для застосування при здійсненні усіх, без винятку, суб`єктивних цивільних прав.

Дослідження питання про здійснення особою належного їй суб`єктивного матеріального права відповідно до його мети безпосередньо пов`язане з аналізом фактичних дій суб`єкта на предмет дотримання вимоги добросовісності.

Такі самі правові висновки зробили Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду у постанові від 12 червня 2023 року у справі № 718/1816/21.

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина 2 статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Тобто, страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування у межах вартості визначного матеріального збитку.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15 та від 19 липня 2021 року у справі № 206/3219/15.

Також подібні за змістом висновки, зокрема, щодо застосування положень частини 2 статті 1192 ЦК України, викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі №265/5388/20, від 18 травня 2022 року у справі № 761/11792/16, від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20.

Аналогічна позиція щодо встановлення обов`язку виплати страховиком страхового відшкодування у межах витрат, пов`язаних відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу викладена у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі №709/370/20, від 12 липня 2023 року у справі № 591/1861/22.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного та приймаючи до уваги встановлену вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, який з урахуванням зносу становить 74213,87 грн., а страховою компанією було відшкодовано грошові кошти в розмірі 23377,06 грн., тобто частково, стягненню з ПрАТ «СК «ТАС» на користь ОСОБА_4 підлягає сума відшкодування в розмірі 52552,81 грн.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, апеляційної скарги, надання консультацій тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу суду першої інстанції було надано: договір про надання правової допомоги від 28 липня 2021 року, рахунок від 22 лютого 2022 року, звіт про надану правову допомогу від 22 лютого 2022 року, акт про прийняття-передачу наданих послуг від 22 лютого 2022 року.

У разі недотримання вимог ч.4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу ч.3 ст. 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч. 5,6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц.

Вирішуючи питання розподілу витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд дійшов до правильного висновку про те, що наявні у матеріалах справи та надані суду документи є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір є доведений, документально обґрунтованиий та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат й не спростований відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні норм цивільно - процесуального законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає його таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги АТ «СК «ТАС» про те, що відповідно до висновку експерта СОД ФОП ОСОБА_3 про оцінку ринкової вартості відновлювального ремонту транспортного засобу вартість матеріального збитку, з урахуванням експлуатаційного зносу замінних деталей становить 24649,71 грн., вказана суму виплачена страховою компанією у повному обсязі, на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про задоволення позову, є безпідставними, оскільки вартість ремонту транспортного засобу з урахування зносу становить 74213,87 грн., страховою компанією сплачено 23377,06 грн., однак у даному випадку страхова компанія повинна сплатити страхове відшкодування у розмірі завданої шкоди, який не перевищує ліміт відповідальності страховика, який становить 130000,00 грн.

Посилання АТ «СК «ТАС» в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на визначену експертом у своєму висновку вартість ремонту транспортного засобу, який з урахуванням зносу складає 74213,87 грн., колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в разі не погодження із визначеною вартістю ремонту транспортного засобу, скаржник мав право заявити клопотання про призначення судової експертизи для встановлення розміру спричиненої матеріальної шкоди, чого останнім зроблено не було, ні в суді першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції було прийнято до уваги висновок експерта, який є неналежним доказом у справі, внаслідок його невідповідності вимогам закону, оскільки експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки останній, виконуючи свою роботу та визначаючи вартість завданих збитків діяв на підставі сертифікату Фонду державного майна України №1436 виданого 30 жовтня 1999 року, сертифікату суб`єкта оціночної діяльності № 1000/18, виданого Фондом державного майна України 21 грудня 2018 року та свідоцтва про внесення інформації про оцінювача до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності № 11191, виданого Фондом державного майна України 21 жовтня 2013 року, діяв як суб`єкт оцінної діяльності, що не передбачає попередження про кримінальну відповідальність.

Аргументи апеляційної скарги Крушинського про те, що відшкодуванню підлягає сума реальних витрат на проведення відновленого ремонту транспортного засобу, на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про задоволення позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки всупереч положенням ст. 81 ЦПК України скаржником не доведено факт завищення завданих збитків спричинених власнику автомобіля «SKODA FABIA», номерний знак НОМЕР_2 , завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Доводи апеляційних скарг про те, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив дійсні обставини справи та як наслідок зробив неправильний висновок суду, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані скаржниками до суду першої інстанції, апеляційні скарги не містять.

Посилання скаржників в апеляційних скаргах на те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржників, що мають за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційних скаргах не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» - залишити без задоволення.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 02 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 10 грудня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 22 грудня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна