У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2025 року суддя Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Блащука А.М., при секретарі судового засідання Пащелопі Д.Р., розглянувши заяву адвоката Колошкіна Павла Ігоровича, подану в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви ,-

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07.10.2025 справу за заявою адвоката Колошкіна Павла Ігоровича подану в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про забезпечення позову до подачі позовної заяви направлено за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва.

12.11.2025 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану заяву було передано до провадження судді Блащука А.М.

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначає, що предметом позову буде визнання договору купівлі продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , недійсним на підставі ст. 233 ЦК України у зв`язку з тяжкою хворобою позивача. Зокрема, відповідач заявляє про свій намір виселити позивача з даної квартири, в якій він станом на даний момент фактично проживає, та яка є його єдиним житлом, аби самостійно відчужити майно на власну користь.

Зважаючи на викладені обставини просить суд: вжити заходи забезпечення позову, що полягають у накладенні арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд дійшов висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, дійшов наступного висновку.

Відповідно ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно; забороною вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 5, ч. 6 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» суддя, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем, пересвідчитися, зокрема, що між сторонами дійсно виник спір, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Таким чином, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункти 3-4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин не свідчить про необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення майбутнього позову та про співмірність вказаного способу забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

На підставі викладеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення майбутнього позову, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання можливого рішення суду у майбутньому.

Крім того, заяву про забезпечення позову подано адвокатом Колошкіним Павлом Ігоровичем.

У доданих до заяви матеріалах наявний ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВС №1396932 від 02.10.2025, виданий на підставі договору про надання правової допомоги № 25/09/04/50 від 04.09.2025.

При цьому, до заяви не додано договору про надання правничої допомоги № 25/09/04/50 від 04.09.2025, що є підставою для видачі зазначеного ордеру, а тому суд приходить до висновку, що повноваження Колошкіна П.І. належним чином не підтверджені, зважаючи на наступне.

Ордер не є підтвердженням наявності повноважень адвоката на підпис та звернення до суду із заявою від імені та в інтересах заявника, оскільки ордер не вказує на обсяг повноважень, наданих адвокату.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що, по-перше, повноваження представника, яким є адвокат, повинні бути підтверджені оригіналами (належним чином завіреними копіями) ордеру, виданого на ведення справи в суді, або довіреності; по-друге, ордер, на відміну від довіреності, не вказує обсяг повноважень, наданих адвокату. Повноваження адвоката, зокрема, в даному випадку щодо підписання зави, повинно підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно обсягу наданих йому повноважень, шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

Отже, враховуючи, що адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, а повноваження адвоката, зокрема, в даному випадку щодо підписання заяви, повинно підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно об`єму наданих йому повноважень, шляхом окремого визначення такої дії у договорі, суд приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутній документ на підтвердження дійсної волі заявника реалізувати своє право на підписання заяви не самостійно, а через адвоката (представника), та, відповідно, обсяг повноважень, наданий такому адвокату (представнику).

Аналізуючи зміст Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» щодо повноважень представляти інтереси ОСОБА_1 адвокатом Колошкіним Павлом Ігоровичем, враховуючи відсутність договору про надання правової (правничої) допомоги, суд дійшов висновку, що даний представник не має повноважень на підписання заяви. Інші докази права підпису заяви від імені позивача, у доданих до заяви матеріалах - відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву адвоката Колошкіна Павла Ігоровича, подану в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви - залишити без задоволення.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.М.Блащук