Справа № 545/5546/25
Провадження № 2-н/545/1035/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.12.2025 суддя Полтавського районного суду Полтавської області Стрюк Л.І, розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія Полтавського домобудівельного комбінату» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з утримання будинків та прибудинкової території,-

встановив:

ТОВ «Житлово-експлуатаційна компанія Полтавського домобудівельного комбінату» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з утримання будинків та прибудинкової території за період з з 01.06.2023 по 30.11.2025 у розмірі 5782,37 грн., інфляційне збільшення в сумі 660,87 грн., 3 % річних у розмірі 206,08 грн., подвійна облікова ставка НБУ в розмірі 2037,38 грн., витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн., а також судовий збір у розмірі 302,80 грн.

Вивчивши матеріали заяви, приходжу до наступного висновку.

Щодо стягнення пені (подвійна облікова ставка НБУ).

Згідно пункту 3 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Так, у заяві про видачу судового наказу міститься вимога про стягнення подвійної облікової ставки НБУ (пені) в загальному розмірі 2037,38 грн.

Отже, заявником подано заяву про видачу судового наказу, де міститься вимога, яка не підлягає розгляду в порядку наказного провадження.

Згідно п. 3 ч. 1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Відповідно ч. 3 ст. 165 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Таким чином, у видачі судового наказу в частині стягнення пені у загальному розмірі 1268,85 грн. слід відмовити на підставі ч.3 ст.165 ЦПК України.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 168 ЦПК України у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

На відміну від витрат по сплаті судового збору, розмір якого визначається Законом України «Про судовий збір», розмір витрат на правничу допомогу не є фіксованим, а питання про відшкодування витрат на правничу допомогу відповідно до положень ст. 137 ЦПК України вирішується з урахуванням умов договору про надання правничої допомоги, а також заперечень іншої сторони щодо наявності підстав та розміру таких витрат. Відтак, при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу суд має забезпечити реалізацію сторонами дотримання принципу змагальності.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як заява подана в порядку наказного провадження. При розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник (частина друга статті 42 ЦПК України).

Судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів ч.ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 167 ЦПК України розгляд заяв про видачу судового наказу проводиться без судового засідання і повідомлення заявника та боржника, що позбавляє останнього можливості подати заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу або клопотання про зменшення таких витрат.

З огляду на викладене, відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження судові витрати не відшкодовуються.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 607/1219/18, про те, що відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Проте, враховуючи порядок здійснення судочинства в наказному провадженні, виходячи з приписів у тому числі ст. 137 ЦПК України, у боржника відсутня можливість доведення неспівмірності витрат, заявлених до стягнення заявником, що суперечить приписам ч. 1 ст. 12 ЦПК України.

Відтак при розгляді заяви про розподіл судових витрат на правничу допомогу в межах наказного провадження буде порушено принцип змагальності, що суперечить висновкам викладеним у постанові КГС ВС від 02 березня 2023 у справі №5019/1274/11.

Крім того, у відповідності до ст. 167 ЦПК України, боржник не матиме змоги заперечити щодо нарахування витрат на правову допомогу.

З огляду на зазначене, стягнення з боржника на користь стягувача витрат на правничу суперечить самій суті наказного провадження.

Враховуючи вищевикладене, суддя вважає за необхідне відмовити у видачі судового наказу у частині вимоги про стягнення витрат на професійну правову допомогу у сумі 3000 грн. на підставі ч.3 ст.165 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 165, 259-261 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія Полтавського домобудівельного комбінату» у видачі судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з утримання будинків та прибудинкової території, у частині вимоги про стягнення подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 2037,38 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л. І. Стрюк