Справа № 629/3648/25
Номер провадження 2/629/1112/25
26.12.2025 року м.Лозова
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого-судді Мицик С.А., за участю секретаря судового засідання Воєводіної О.В., позивача- ОСОБА_1 , представника позивача- ОСОБА_2 , представника відповідача ГУ НП в Харківській області Тищенко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Лозівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, Головного управління Національної поліції в Харківській області про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового розслідування,-
Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву.
Представник відповідача ГУ НП в Харківській області в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.
Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно копій свідоцтва про народження та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 (а.с. 24, 26-27).
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті м. Лозова Харківської області, актовий запис № 914 від 06.10.2022, місце державної реєстрації Червоноградський ВДРАЦС у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.18).
Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть Лозівського відділення КЗОЗ ХОБСМЕ № 585 від 10.09.2022 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у стаціонарі КНП «Лозівське ТМО». Хвороба(патологічні стани), що призвели до смерті: легенево-серцева недостатність; двобічна пневмонія (а.с. 21). Відповідно до довідки про причину смерті № 585 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , причина смерті-двобічна пневмонія (а.с.20).
Відповідно до копії повідомлення в.о. завідуючого Лозівським відділенням КЗОЗ ХОБСМЕ від 10.09.2022 причиною смерті ОСОБА_3 є легенево-серцева недостатність, зумовлена двобічною пневмонією на фоні кардіоміопатії неуточненого генезу. Висновок судово-медичної експертизи трупа № 12-17/585-ЛЗт/22 буде закінчено і надано після отримання результатів додаткових досліджень із лабораторії ХОБСМЕ(а.с. 32, 120).
Згідно копії висновку експерта № 12-17/585-ЛЗт/22(експертиза розпочата 09.09.2022, експертиза закінчена 08.11.2022), -на підставі даних судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_3 , враховуючи дані наданої медичної документації і результати лабораторних експертиз, лікар судово-медичний експерт дійшов висновків, що причиною смерті ОСОБА_3 стала ендогенна інтоксикація організму, обумовлена двобічною гнійною пневмонією, гнійним бронхітом. Будь-яких тілесних ушкоджень при дослідженні трупа не виявлено. При судово-медичній експертизі крові трупа ОСОБА_3 етиловий, метиловий, ізопропіловий, н-пропіловий, ізобутіловий, н-бутиловий, ізоаміловий спирти не виявлені(а.с. 34-42, 120 зв.бік-124).
З копії сповіщення № 69 від 21.09.2022 вбачається, що в/ч НОМЕР_1 просить ІНФОРМАЦІЯ_1 сповістити ОСОБА_1 про смерть її сина, солдата ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 від легенево-серцевої недостатності, двобічної пневмонії в КНП «Лозівська ТМО» у м. Лозова Харківської області(а.с. 66 зв.бік).
ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено ОСОБА_1 про смерть її сина, солдата ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в КНП «Лозівська ТМО» у м. Лозова Харківської області від легенево-серцевої недостатності, двобічної пневмонії(а.с.22).
З копії довідки КП «Комунальник» від 06.10.2022 вих. № 01.Д/1.3/499 вбачається, що ОСОБА_1 28.09.2022 здійснила поховання на Червоноградському кладовищі с. Бендюга на алеї Героїв, свого сина ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Лозова Харківської області(а.с. 19).
За змістом копії рапорту слідчого М. Кривородько начальнику СВ Лозівського РВП ГУ НП в Харківській області, вона повідомляє про те, що в телефонній розмові із командиром в/ч НОМЕР_1 , в якій проходив службу ОСОБА_3 , останній пояснив, що при проведенні службового розслідування стали відомі такі факти: що ОСОБА_3 разом з іншими військовослужбовцями, перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, о 22:00 08.09.2022 року вирішили викурити наркотичну речовину «план». Після цього, приблизно о 22:30-23:00 ОСОБА_3 вколовся невідомою речовиною, та пішов до кімнати. В період часу з 00:00 по 00:30 військовослужбовці почули звуки кашлю, блювоти з тієї кімнати, де знаходився ОСОБА_6 , та, зайшовши до вказаного приміщення, побачили, що останній лежить без свідомості на підлозі з піною із рота. В 00:32 вони зателефонували командиру, розповіли про дану подію та він викликав швидку допомогу. О 01:00 09.09.2022 ОСОБА_3 відвезли до ЦРЛ, де останній приблизно о 12:00 помер(а.с. 33).
На адвокатський запит від 09.02.2023 адміністрація КНП «Лозівське ТМО» 16.02.2023 повідомила представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , що ОСОБА_3 перебував на лікуванні в терапевтичному відділенні № 1 КНП «Лозівське ТМО» з 08.09.2022 з 03 год. по 09.09.2022 11 год.40 хв. 09.09.2022 об 11 год.40 хв. констатована біологічна смерть(а.с. 48).
Представник позивача неодноразово звертався до відповідних установ з клопотаннями та адвокатськими запитами, в тому числі і до Лозівського РВП ГУ НП в Харківській області.
На всі звернення представника позивача слідчі здійснювали відповідне реагування, що контролювалося керівництвом. Докази відсутності реагування на численні звернення позивача до позову не надано.
Постановою слідчого СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області Кривородько М.А. від 27.04.2023 було доручено органу досудового розслідування ВП № 1 ПРУП ГУНП в Полтавській області провести слідчі та процесуальні дії, зокрема, встановити місцезнаходження ОСОБА_1 та допитати її в якості свідка, за фактом наявних у неї відомостей щодо настання смерті її сина, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 (а.с. 68).
Слідча ОСОБА_7 також зверталася із запитом до командира в/ч НОМЕР_1 стосовно надання Лозівському РВП ГУНП в Харківській області копій матеріалів службового розслідування, проведеного за результатами настання смерті ОСОБА_3 (а.с. 69).
Постановою слідчого Огаренка С.О. від 11.03.2024 відмовлено у задоволенні адвокатського запиту представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 щодо виконання ухвали слідчого судді про повторний розгляд клопотання про залучення ОСОБА_1 у якості потерпілої у кримінальному провадженні. Відповідно до мотивувальної чатини вказаної постанови слідчого згідно висновку експерта № 12-17/585-ЛЗт/22 причиною смерті ОСОБА_3 стала ендогенна інтоксикація організму, обумовлена двобічною гнійною пневмонією, гнійним бронхітом. Будь-яких тілесних ушкоджень при дослідженні трупа не виявлено. Посилаючись на ч.1 ст. 55 КПК України, якою передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, яким кримінальним правопорушенням завдано шкоди, зазначив, що кримінальним правопорушенням ОСОБА_1 не завдано шкоди, тому немає підстав визнавати її потерпілою по даному кримінальному провадженню(а.с. 92-93).
При цьому слідчий суддя у вищевказаній ухвалі не зазначив та не конкретизував, які вимоги ст.2,40,93,94 КПК України не були виконані, які слідчим не проведено необхідні слідчі дії, передбачені вимогами КПК України, що свідчило би про явне нехтування слідчим вимог закону та завдань кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно копії витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.01.2023 № 9, солдата ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 від легенево-серцевої недостатності, двобічної пневмонії, у зв`язку зі смертю виключено із списків особового складу в/ч НОМЕР_1 і направлено документи до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Смерть не пов`язана з проходженням військової служби(а.с. 63).
З копії наказу командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 6 Про результати розслідування факту смерті солдата ОСОБА_3 вбачається, що головними причинами смерті солдата ОСОБА_3 було недбале ставлення до себе і свого здоров`я та несвоєчасне звернення про медичну допомогу. Смерть солдата ОСОБА_3 не пов`язана з проходженням військової служби(а.с. 64-66).
До вищевказаної копії відповіді командира в/ч НОМЕР_1 від 21.05.2024 вих.№ 6507 додано витяги із: наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 11.03.2022 №10, наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 08.09.2022 №195, наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 21.09.2022 №208, наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 09.01.2023 №9(а.с. 112 зв.бік-115).
Згідно копії Витягу з протоколу засідання ВЛК Центральної ВЛК ЗСУ від 04.01.2025 № 103, захворювання солдата ОСОБА_3 «Двобічна пневмонія. Легенево-серцева недостатність, яке розвинулось під час участі в бойових діях, що підтверджено довідкою про безпосередню участь в бойових діях вих. №1457 від 29.03.2024, та призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Захворювання, яке призвело до смерті, та причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини. Постанову за протоколом засідання штатної 16 Регіональної ВЛК від 14.06.2024 № 1404-скасовано(а.с. 141, 172 зв.бік).
Згідно копії відповіді ГУ СП Міністерства оборони України від 04.02.2025, розглянуто адвокатський запит представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , та повідомлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 на розгляд комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, подавались документи, визначені Порядком № 975. Комісією приймалось рішення на підставі поданих ІНФОРМАЦІЯ_5 документів. Зауважено, що у висновку судово-медичного експерта № 12-17/585-ЛЗт/22 в частині «Обставини справи» є посилання на медичну карту стаціонарного хворого № 1226, в якій зазначено про отруєння невідомою речовиною(скоріше з психотропною дією) та позитивний результат тесту на психотнопні речовини(марихуану). Зазначено про те, що встановлення судово-медичним експертом відсутності стану алкогольного сп`яніння не є підтвердженням відсутності стану наркотичного сп`яніння. В разі надходження до Департаменту соціального забезпечення комплекту документів щодо призначення одноразової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 з долученими копіями зазначеного ним рішення суду та документів щодо наявності (або відсутності) у померлого станів алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, він буде повторно поданий на розгляд Комісії з прийняття відповідного рішення(а.с. 168).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі №380/8221/25 визнано протиправним та скасовано пункт 20 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого у вигляді протоколу від 27.12.2024 №44/в про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю військовослужбовця ОСОБА_3 . Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 як матері померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 військовослужбовця ОСОБА_3 . Стягнуто з Міністерства оборони України за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору(а.с. 199-202).

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року у справі № 380/8221/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі № 380/8221/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії. Призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).

Наведені правові норми передбачають, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

У пункті 8.49.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21 (провадження № 12-28гc22) зазначено: «Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України».

Усталеним у доктрині цивільного права та національній судовій практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди».

Такий висновок сформовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24).

Суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Одним із самих найважливіших питань, які підлягають встановленню судом при вирішенні зазначеної категорії справ, є доведеність особою заподіяння їй моральної шкоди, внаслідок протиправних дій, оскільки не будь-які неправомірні дії і не будь-які моральні страждання, як-то тимчасові хвилювання, образи, чи незручності, можуть бути підтвердженням такої шкоди.

У справі, яка розглядається, правовою підставою для відшкодування моральної шкоди визначено надмірну тривалість та неефективність досудового розслідування кримінального провадження.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18), зазначила, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 303 КПК України, у редакції, чинній на час винесення слідчим суддею ухвал, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, у тому числі рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно із частиною другою статті 307 КПК України, у редакції, чинній на час винесення слідчим суддею ухвал, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування забезпечується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у ній. Водночас наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої.

У постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 641/5005/20 (провадження № 61-19219св21) зазначено, що суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 757/23813/21-ц (провадження № 61-5232св24), вказано, що предмет доказування під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій складають факти, якими сторони обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення.

Суд зазначає, саме по собі надання ОСОБА_1 статусу потерпілої у кримінальному провадженні № 001207, задоволення скарг в рамках такого кримінального провадження не завжди можуть свідчити про завдання позивачу моральної шкоди органами досудового розслідування без наведення конкретних обставин та оцінки доказів, які встановлюють та підтверджують чи спростовують причинно-наслідковий зв`язок між завданою моральною шкодою та бездіяльністю органів досудового розслідування.

Крім того, сам факт оскарження постанов про закриття кримінального провадження з урахуванням інших встановлених обставин справи не свідчить про протиправність дій органів досудового розслідування та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи що з вересня 2022 року органи досудового розслідування вживали заходи для встановлення обставин події, яка відбулася 09 вересня 2022 року.

Позивачкою не надано належних та допустимих доказів заподіяння моральної шкоди відповідачами, наявності вини працівників органів досудового розслідування, а також причинного зв`язку між рішеннями, діями або бездіяльністю органу досудового розслідування і шкодою. Надані документи, не підтверджують, що моральна шкода завдана саме з вини правоохоронних органів.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2025 року у справі № 219/5704/21; провадження № 61-17131св23.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди не знайшли підтвердження в судовому засіданні, вони є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Керуючись 2, 4, 5,12, 76- 81, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.2, 15,16, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Лозівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, Головного управління Національної поліції в Харківській області про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового розслідування, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.А.Мицик