КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9272/2025 Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/2717/25

15 грудня2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Кирилюк Г.М.

- Рейнарт І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Ходіної Надії Володимирівни на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Комаревцевої Л.В., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що ТОВ «Бізнес Позика» 25.01.2024 року було направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір № 487612-КС-001 про надання кредиту. 25.01.2024 року ОСОБА_1 , прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 487612-КС-001 про надання кредиту на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий позичальником було введено/відправлено.

Отже, 25.01.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» ( кредитодавець) та ОСОБА_1 ( позичальник) було укладено договір № 487612-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Позивач вказував, що ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 22 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням).

04.04.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 487612-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписану у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов додаткової угоди сторони домовились внести зміни в п. 1 договору та викласти «Термін дії Договору» в новій редакції, а саме: «Термін дії Договору: до 12.12.2024 р.»

До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за кредитним договором № 487612- КС-001 про надання кредиту належним чином не виконала, а лише частково сплатила кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості за договором № 487612-КС-001 позичальника ОСОБА_1 , чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором.

У боржника станом на 14.01.2025 року утворилась заборгованість за договором № 487612-КС-001 про надання кредиту в розмірі 80 758,25 грн, що складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 20 639,63 грн; суми прострочених платежів по процентах - 60 118,62 грн; суми прострочених платежів за комісією - 0,00 грн.

З урахуванням викладеного, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 487612-КС-001 про надання кредиту від 25.01.2024 року, що становить 80 758,25 грн., яка складається із: прострочених платежів по тілу кредиту - 20 639,63 грн; прострочених платежів по процентах - 60 118,62 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 лютого 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» , , місце знаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411 заборгованість за договором № 487612-КС-001 від 25.01.2025 року в розмірі 80758,25 грн. (вісімдесят тисяч сімсот п`ятдесят вісім гривень 25 копійок), витрати з оплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Ходіна Надія Володимирівна подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.02.2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити частково позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість у розмірі 47646,14 грн. (сорок сім тисяч шістсот сорок шість) гривень 14 копійок.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.02.2025 року у справі № 753/2717/25 ухвалено з порушенням норм матеріального права, при цьому суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що ОСОБА_1 з 03.10.2024 року перебуває на військовій службі, що підтверджується копією належного їй військового квитка серії НОМЕР_3 та контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу.

Таким чином, на ОСОБА_1 поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а саме, що під час проходження військовослужбовцями військової служби в період дії військового стану не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом.

Сторона відповідача вважає, що нарахування позивачем відповідачці процентів за користування кредитом суперечить вимогам п.15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а тому вказані проценти та комісія підлягають списанню.

Відносно пред`явленої до стягнення заборгованості за комісією зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування", який діяв на час укладення спірного кредитного договору, після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема, інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відтак, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України "Про споживче кредитування".

Відповідно до умов договору комісія за надання кредиту становить 3300,00 грн.

Зазначає, що зі змісту позовної заяви та розрахунку розміру комісії, наданих до суду, неможливо встановити, яка саме комісія (її вид), за який період та у зв`язку з чим нараховувалась відповідачу. Крім того, з наданих до суду доказів неможливо встановити, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту у випадку прострочення ним сплати чергових платежів, адже відповідальність за прострочення виконання зобов`язання визначена у ст. 625 ЦК України, тоді як з відповідними вимогами позивач до суду не звертався.

При цьому, в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов?язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачці та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Вважає, що ТОВ "Бізнес Позика" не надало доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 1, частини 5 ст. 12 ЗУ « Про споживче кредитування».

Зазначає, що відповідачем сплачено на погашення заборгованості за кредитним договором 20 206,89 грн., з яких на погашення кредиту - 1 360,37 грн., на погашення процентів - 15 546,49 грн., на погашення комісії - 3 300,00 грн.

Згідно вимог п. 3.5 кредитного договору, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитодавця у такій черговості: в першу чергу - прострочена сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом.

З урахування викладеного вважає, що кошти в сумі 3 300,00 грн підлягають зарахуванню на погашення заборгованості по тілу кредиту.

Зазначає, що згідно з п. 5.4 додаткової угоди № 1 до договору про надання кредиту № 487612-КС-001 від 24.01.2024 року (Графік платежів), позичальник повинен сплатити кошти у наступному розмірі (усього): частковий платіж основної суми (1) - 20 639,63 грн.; частковий платіж по процентах (2) - 50513,40 грн.; комісія за надання кредиту (3) - 0,00 грн. Загальний платіж (1+2+3) - 71 153,03 грн.

Відповідачем сплачено на погашення заборгованості за кредитним договором 20206,89 грн., з яких: на погашення кредиту - 1360,37 грн., на погашення процентів - 15546,49 грн., на погашення комісії - 3300,00 грн.

71153,03 грн. - 3300,00 грн. = 67853,03 грн. - загальний розмір заборгованості за кредитним договором, який повинен бути повернутий позичальником на користь позивача.

Враховуючи, що у кредитному договорі встановлено фіксовану суму до погашення боргу, розмір заборгованості повинен становити: 67 853,03 грн. - 20 206,89 грн. (загальний розмір коштів, внесених позичальником) = 47 646,14 грн. (сорок сім тисяч шістсот сорок шість) гривень 14 копійок.

Отже, на переконання сторони відповідача, з неї на користь позивача ТОВ "Бізнес Позика" підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 47 646,14 грн (сорок сім тисяч шістсот сорок шість) гривень 14 копійок.

18 вересня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача ТОВ «Бізнес позика» Виноградова Юрія Ернестовича надійшли пояснення, в яких сторона позивача зазначає, що не погоджується з доводами та запереченнями сторони відповідача, що були викладені в апеляційній скарзі.

Зазначає, що сторона відповідача у своїй апеляційній скарзі прямо не заперечує наступних юридичних фактів: укладення кредитного договору та додаткової угоди з позивачем, отримання кредитних коштів за кредитним договором, здійснення платежів за кредитним договором, наявність заборгованості за кредитним договором.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що сторона відповідача додала до своєї апеляційної скарги нові докази у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву на позовну заяву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно з ч. 4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Згідно з ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Надаючи до апеляційної скарги нові докази у справі, які не були подані до суду першої інстанції, сторона відповідача не надала суду доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї.

Крім того, сторона відповідача в апеляційній скарзі не просить суд поновити їй строк для подання нових доказів по справі. При цьому, відповідачка була належним чином повідомлена про дату та час розгляд судової справи у суді першої інстанції, оскаржуване стороною відповідача судове рішення не є заочним.

Звертає увагу суду на те, що у ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» йдеться саме про списання процентів, а не про списання всіх процентів, які були нараховані до набрання чинності змін до цієї норми.

Зазначає, що позивач не нараховував жодної неустойки у формі пені чи штрафів та не заявляв у позові вимоги про стягнення пені чи штрафу (форма цивільно-правової відповідальності за неналежне виконання умов кредитного договору), тому в даному випадку до цих правовідносин не може бути застосовано принцип зворотної сили закону у часі.

Крім того, конструкція частини 15 статті 14 Закону № 2011-ХІІ не передбачає звільнення військовослужбовців та членів їхніх сімей від сплати відсотків за користування кредитом, а лише визначає умови, за яких такі відсотки не нараховуються. Законодавець чітко встановив, що ці умови пов`язані з певними періодами проходження військової служби. Враховуючи це, підстав для застосування принципу зворотної дії закону в часі до спірних правовідносин не вбачається.

Отже, для застосування ТОВ «Бізнес Позика» щодо відповідачки (позичальника), передбаченої ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пільги для військовослужбовців щодо не нарахування процентів за кредитним договором, відповідачка мала звернутися до ТОВ «Бізнес Позика» із заявою про коригування боргу до моменту звернення ТОВ «Бізнес Позика» до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, додавши до цієї заяви належні докази її перебування на військовій службі протягом певного періоду під час дії кредитного договору, однак , відповідачка таку заяву разом з доказами не надала.

Звертає увагу суду на те, що всі істотні умови кредитного договору, зокрема, тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту (у випадку її встановлення), строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором тощо - встановлені не у Правилах надання кредитів чи Паспорті споживчого кредиту (за споживчими кредитами), а у кредитному договорі, який уклала відповідачка шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаному у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Зазначає, що кредитним договором встановлюється орієнтований графік платежів за кредитним договором. Тобто, якщо позичальник сплачує заборгованість за кредитним договором згідно встановленого графіку платежів без порушень, йому дійсно потрібно сплатити за кредитним договором суму орієнтовної загальної вартості кредиту, яка зазначена у кредитному договорі.

Однак, порушення позичальником графіку платежів закономірно призвело до збільшення загальної вартості кредиту, тому що процентна ставка нараховується за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня перерахування кредитних коштів та дня повернення кредиту.

Тобто, якщо позичальник не здійснив платіж (платежі) за графіком або здійснив його (їх) у меншому розмірі, ніж передбачено графіком, це закономірно призводить до нарахування процентів у більшому розмірі, тому що як вже було зазначено вище, проценти нараховуються щоденно на залишок заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, додаткових пояснень, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України,судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що 25.01.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір № 487612-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1 вказаного договору кредиту, ТОВ "Бізнес Позика" надає позичальнику грошові кошти у розмірі 22 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит.

ТОВ "Бізнес Позика" свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 22 000,00 грн. шляхом перерахування їх на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 , котрий позичальником ОСОБА_1 вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про видачу коштів.

04.04.2024 року між ТОВ "Бізнес Позика" та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору № 487612-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписану у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов додаткової угоди сторони домовились внести зміни в п. 1 договору та викласти «Термін дії Договору» в новій редакції, а саме: «Термін дії Договору: до 12.12.2024 р.»

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 14.01.2025 року утворилась заборгованість за договором № 487612-КС-001 про надання кредиту в розмірі 80 758,25 грн, що складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 20 639,63 грн; суми прострочених платежів по процентах - 60 118,62 грн; суми прострочених платежів за комісією - 0,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Аналізуючи приведені докази, надаючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням встановлених обставин, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, за наявності доказів наданих позивачем на підтвердження своїх вимог та за відсутності доказів відповідачки на спростування доводів позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача суми заборгованості за договором про надання кредиту №487612-КС-001 від 25.01.2025 року в розмірі 80 758,25 грн.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може, з огляду на наступне.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України).

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Бізнес Позика" 24 січня 2024 направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір №487612-КС-001 про надання кредиту.

ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №487612-КС-001 про надання кредиту на умовах, визначених офертою, шляхом її підписання одноразовим ідентифікатором UA 4670.

24 січня 2024 року між ТОВ "Бізнес Позика" та ОСОБА_1 укладено договір №487612-КС-001 про надання кредиту (споживчий кредит, електронна форма) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п.2.1 вказаного договору про надання кредиту, ТОВ "Бізнес Позика" надає позичальнику грошові кошти у розмірі 22 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ "Бізнес Позика" .

Строк, на який надається кредит: 24 тижні (пункт 2.3 договору).

Стандартна процентна ставка за кредитом: в день 2,00000000 фіксована. Знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15138637, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку (пункт 2.4 договору).

Комісія за надання кредиту: 3 300 грн. (пункт 2.5 договору).

Термін дії договору: до 11 липня 2024 року (пункт 2.7 договору).

Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 57240 грн. (пункт 2.8 договору).

Пунктом 3.2 договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються за ставкою, вказаною в п.2.4 договору, на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів.

04 квітня 2024 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №487612-КС-001 від 24 січня 2024 року.

Відповідно до п.1 вказаної угоди кредитодавець та позичальник підтвердили, що станом на 04 квітня 2024 року сума неповернутого позичальником кредиту становить 23 966, 59 грн.

Згідно п. 5.2. додаткової угоди № 1 вирішено викласти п. 2.4. договору в новій редакції, а саме: «2.4.Процента ставка за кредитом: з 04.04.2024 року до 30.05.2024 року (включно) діє пільгова ставка 0,8635398% в день, якщо позичальник протягом вказаного періоду здійснює платежі по графіку платежів вчасно або з максимальною затримкою до трьох днів. У разі, якщо строк прострочення чергового платежу у вказаний вище період становитиме більше трьох днів, то з четвертого дня прострочення платежу і до 30.05.2024 року (включно) процентна ставка становитиме 1,15138637% в день; з 31.05.2024 року 1,15138637% в день, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку»

Згідно п. 5.3. додаткової угоди №1 визначено термін дії договору до 12.12.2024 року.

Додаткова угода також підписана ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-4969.

На підтвердження укладення договору та додаткової угоди №1 до нього ТОВ "Бізнес Позика" надало Візуальну форму послідовності дій клієнта з якої вбачається повна хронологія дій, що були вчинені позичальником при укладенні кредитного договору та додаткової угоди №1 до нього.

Таким чином, позивачем доведено факт укладення 24 січня 2024 року між ТОВ "Бізнес Позика" та ОСОБА_1 договору №487612-КС-001 про надання кредиту та додаткової угоди №1 до кредитного договору №487612-КС-001 від 24 січня 2024 року.

Підписавши вказаний договір та додаткову угоду №1 до нього, відповідачка добровільно погодилася на визначені у них умови кредитування, взяла на себе відповідні зобов`язання.

Схожого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19, де зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.

Факт підписання та укладення договорів з ТОВ «Бізнес Позика» відповідачкою ОСОБА_1 не заперечується, про що також свідчать доводи апеляційної скарги.

Надання ТОВ "Бізнес Позика" коштів ОСОБА_1 підтверджується довідкою ТОВ «Платежі онлайн» з якої вбачається, що 22 000 грн було успішно переведено на карту НОМЕР_4 ( а.с. 49).

Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Бізнес Позика» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 80 758, 25 грн., яка складається із: 20 639, 63 грн -заборгованість за тілом, та 60 118, 62 грн заборгованість за відсотками.

Відповідач ОСОБА_1 фактично отримані та використані кредитні кошти в добровільному порядку та в повному обсязі на користь ТОВ «Бізнес Позика» не повернула, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь кредитора ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20 639, 63 грн.

Перевіряючи розрахунок заборгованості в частині складової боргу за нарахованими процентами за користування кредитом, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що відповідно до умов кредитного договору №487612-КС-001 від 24 cічня 2024 року сторони, діючи відповідно до положень ст. 6, 627 ЦК України, врегулювали відносини щодо сплати процентів за користування кредитом, що передбачено розділом 2 договору.

Стандартна процентна ставка за кредитом: в день 2,00000000 фіксована;

Знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15138637, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку (пункт 2.4 договору).

Cторонами також було погоджено строк дії договору. Відповідно до п. 2.7 договору - строк договору до 11.07.2024 року, який був продовжений до 12.12.2024 року відповідно до підписаної сторонами додаткової угоди №1 від 04.04.2024 року.

Як вбачається ізнаданого позивачем розрахунку заборгованості, нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалося до 12.12.2024 року, тобто, в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Однак, 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%; з 22.04.2024 року - денна ставка має бути не більше 1,5%; а з 20.08.2024 року - денна ставка не більше 1%.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Як вбачається із розрахунку заборгованості наданого стороною позивача: у період з 25.01.2024 року по 03.04.2024 року позивачем було застосовано процентну ставку 1, 15138637.

Після підписання додаткової угоди № 1 до кредитного договору №487612-КС-001 від 24 січня 2024 року у період з 04.04.2024 року по 06.05.2024 року застосовувалася пільгова процентна ставка у розмірі 0, 8635398.

З 07.05 2024 року по 12.12.2024 року застосовувалася процентна ставка у розмірі 1, 15138637.

При цьому, з 20.08.2024 року процентна ставка не мала б перевищувати 1 %.

Таким чином, за період з 20.08.2024 року по 12.12.2024 року нараховані відсотки підлягають перерахуванню відповідно до вимог законодавства.

Отже, загальна сума процентів за користування кредитними коштами за період з 24.01.2024 року по 12.12.2024 року становить 56 319грн. 19 коп. ( 32 790 грн- за період з 25.01.2024 року по 19.08.2024 року, та 23 529, 17 грн- за період з 20.08.2024 року по 12.12.2024 року за ставкою 1 %.).

За проведеними обчисленнями, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що в межах заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № 487612-КС -001 від 24.01.2024 року та вимог законодавства з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Бізнес позика» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 76 958, 82 грн, з яких: 20 639, 63 грн - тіло кредиту, 56 319, 19 грн - відсотки за користування кредитом. В інший частині вимог про стягнення заборгованості слід відмовити.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 1, частини 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення, тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1,ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача, як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також стягувати суму несплаченої вищевказаної комісії з відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).

Відповідно до п 2.5 укладеного між сторонами договору визначено, що комісія за надання кредиту становить 3300,00 грн. Нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту.

Розмір комісії, встановлений даними пунктами договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір комісії не може бути збільшений кредитодавцем в односторонньому порядку.

Також, комісія за надання кредиту та порядок її сплати визначені пунктами 1.4, 2.7, 5.3 Правил про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», які є невід`ємною частиною договору про надання кредиту.

Укладаючи 24 січня 2024 рокудоговір кредиту, позичальник у п. 7.4.4. підтвердив, що ознайомлений з договором та Правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та зобов`язується неухильно дотримуватися їх.

Отже, умови договору про надання кредиту від 24 січня 2024 року щодо розміру та порядку сплати комісії з ОСОБА_1 погоджені, Закону України «Про споживче кредитування» вказані умови не суперечать.

Колегія суддів також бере до уваги, що відповідачка, незважаючи на зазначену в апеляційній скарзі незгоду із встановленням комісії за надання кредиту, своїм правом відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про споживче кредитування», норма якої передбачає право споживача протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі, в разі отримання нею грошових коштів, не скористалась.

Після укладення кредитного договору позичальник ОСОБА_1 у подальшому виконувала його умови та покладені на неї договірні зобов`язання, сплачуючи кредит, проценти та комісію, що свідчить про свідоме визнання позичальником умов договору, в тому числі, і щодо сплати одноразової комісії за надання кредиту у розмірі 3 300,00 грн.

Зазначене у сукупності свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги відповідачки про те, що умови договору щодо обов`язку позичальника ОСОБА_1 сплачувати комісію за надання кредиту є нікчемними, та необхідність відмови у задоволенні доводів скарги про зарахування коштів, сплачених по комісії в сумі 3 300,00 грнна погашення заборгованості по тілу кредиту.

Щодо доводів відповідачки про її перебування у лавах ЗСУ та у зв?язку з цим звільнення її від сплати відсотків за кредитом, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями статті 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Отже, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Норми ЦПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що об`єктивно мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування.

Відповідно до частини 2, 3 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 10 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за правилами спрощеного позовного провадження без виклику /повідомлення сторін за наявними у справі матеріаламита надано строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 78).

Крім того, із відомостей системи «Електронний суд» вбачається, що ОСОБА_1 має зареєстрований Електронний кабінет у системі ЄСІТС із 02.09.2024 року та позивачем ТОВ «Бізнес позика» було направлення позовну заяву з додатками відповідачу ОСОБА_1 в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд», про що свідчать докази, які містяться в матеріалах справи (а.с. 73).

Відповідач не реалізувала своє право на подання відзиву на позовну заяву разом з доказами, які існували на час розгляду справи в суді першої інстанції.

Відповідно до частин другої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідач до апеляційної скарги додала копію контракту та військового квитка, з яких вбачається, що 03 жовтня 2024 року ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на три роки. Із відомостей військового квитка серії НОМЕР_3 слідує, що ОСОБА_1 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_5 з 03 жовтня 2024 року (дата зарахування до списків в/ч) по 15 листопада 2024 року (дата виключення зі списків в/ч).

У змісті апеляційної скарги відсутні мотиви неподання відповідачем таких доказів до районного суду та причини неможливості подання таких доказів районному суду, відсутнє адресоване апеляційному суду клопотання про прийняття та дослідження таких доказів.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 а не дотрималась чітко встановленого процесуальним законодавством порядку подання додаткових доказів в суді апеляційної інстанції, а отже не вчинила відповідної процесуальної дії, що, як наслідок, виключає вчинення судом апеляційної інстанції процесуальних дій щодо долучення та надання оцінки додатковим доказам.

Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, не дослідив та не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо стягнення заборгованості в частині процентів за користування кредитом, тим самим не встановив дійсний обсяг відповідальності відповідача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача, з урахуванням меж апеляційного перегляду, дають підстави для висновку, що оскаржуване судове рішення частково ухвалено без додержання норм матеріального права, а тому апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ходіної Надії Володимирівни слід задовольнити частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Оскільки суд першої інстанції в резолютивній частині оскаржуваного рішення визначив загальну суму заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором однією сумою, з метою уникнення ускладнень при виконанні судового рішення, колегія апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ТОВ «Бізнес позика».

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 1 статті 141 ЦПК України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

Позовні вимоги вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задоволено частково (95,30 %),а тому понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати, що складаються із судового збору, у пропорційному розмірі до задоволених вимог, що становить розмір 2 308,55 грн, слід покласти на відповідача ОСОБА_1.

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ходіної Надії Володимирівни задоволено частково (4,70%), а тому судовий збір за подання апеляційної скарги у пропорційному розмірі до задоволених вимог скарги, що становить розмір 170,78 грн, слід стягнути з позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на користь відповідача ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 3, 536, 627-629, 1055, 1048 ЦК України, ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. ст. 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ходіної Надії Володимирівни задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» ( ) заборгованість за кредитним договором № 487612-КС-001 від 24 січня 2024 року у розмірі 76 958, 82 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» ( ) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 308,55 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» ( ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 170,78 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: