Справа № 558/701/25
номер провадження 2/558/281/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2025 року селище Демидівка Рівненської області
Демидівський районний суд Рівненської області в складі:
одноособово суддя Мельник Д.В.,
секретар судового засідання Березюк І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Позивач ТзОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення із відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.
В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що між ТзОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 13.02.2025 року укладено кредитний договір (оферти) №13.02.2025-100001302. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 6 000 гривень, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 13.02.2025 року, строком на 217 днів.
Відповідно до п. 4.1. Договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача.
Позичальник ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору № 13.02.2025-100001302 пройшов ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. Під час ідентифікації позичальника ОСОБА_1 з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи.
Відповідно до договору від 13.02.2025 року та квитанції про перерахунок коштів, кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 6 000 гривень строком на 217 днів. ОСОБА_1 13.02.2025 року отримав кредитні кошти у розмірі 6 000 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на день подачі позову, утворилась заборгованість у розмірі 19 920 гривні, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6 000 гривень, по процентам в розмірі 9 300 гривень, по неустойці 3 000 гривень, комісії у розмірі 540 гривень та додаткової комісії у розмірі 1 080 гривень чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».
Зважаючи на викладені обставини, керуючись нормами чинного цивільного законодавства, позивач змушений звернутися за захистом свого порушеного права до суду.
30.10.2025 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 33).
Позивач звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності їх представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечує(а.с.2).
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання на розгляд справи по суті неодноразово, а востаннє 23.12.2025 року не з`явився. Про час, дату та місце її розгляду відповідач був повідомлений належним чином у відповідності до ч.8 ст.128 ЦПК України (а.с. 41). Причини неявки в судове засідання відповідач суду не повідомив, клопотань про проведення судового розгляду справи без його участі, відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Норми ч. 2 ст. 247 ЦПК України вказують, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин, суд приходить до висновку про вирішення справи у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Так, дослідивши докази по справі, встановивши фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність повного задоволення позовної заяви.
Судом встановлено, що між ТзОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 13.02.2025 року укладено електронний кредитний договір №13.02.2025-100001302. Відповідно до умов цього договору ТзОВ «Споживчий центр» надає відповідачу грошові кошти у сумі 6 000 гривень строком на 217 днів з дати його надання і датою їх повернення визначено 17.09.2025 року. Заявкою на отримання кредиту відповідачем ОСОБА_1 підтверджено укладення кредитного договору (а.с. 18-25). Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 13.02.2025 року, використовуючи електронний підпис одноразовим ідентифікатором підписав пропозицію про укладення кредитного договору (оферти). Заявкою на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 6000 грнивень, а отже акцептовано умови договору. Вищевказані обставини підтверджується відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №13.02.2025-100001302 (а.с. 18).
Позичальником ОСОБА_1 під час укладення вищевказаного договору пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. Під час ідентифікації ОСОБА_1 , як позичальника, з документів створених на матеріальних носіях та електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи (а.с. 18).
Згідно квитанції платіжного сервісу "LIQPAY", завіреної АТ КБ "Приват Банк" 13.02.2025 року о 13:04 годині, відповідно до договору № №13.02.2025-100001302, на платіжну картку відповідача ОСОБА_1 було перераховано 6 000 гривень (а.с. 26).
Відповідно до п. 3.1 Договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором. Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (а.с. 19).
Згідно п. 4.1 Договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4149-74XX-XXXX-5506 (а.с. 19).
Відповідно до п. 9.1 Договору у разі несплати кредиту та/або процентів у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/або процентів з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченною, крім випадків встановлених догоувором. У разі несвоєчасного поверненння позичальником обумовленої суми кредиту та/або несплати нарахованих процентівдо позичальника може бути застосована неустойка згідно п.7.6 кредитного договору. Також позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, відповідно до ст. 625 ЦК України на вимогу кредитодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за ввесь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми (база розрахунку) у розмірі встановленому у заявці, яка є невідємною частиною кредитного договору (а.с. 19).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 статті 1048 ЦК України).
Норми ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлюють, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У відповідності до вимог ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
За приписом ст. 3 цього Закону електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Пропозиція ТзОВ «Споживчий центр» про укладення кредитного договору є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначає порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
Правилами абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, що закріплено положеннями ст. 205, ст. 207 ЦК України.
У силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Отже, електронний договір має містити всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що договір №13.02.2025-100001302 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису у виді одноразового поролю-ідентифікатора, тобто його укладання між сторонами підтверджено належними та допустимими доказами. Таким чином, факт підписання договору відповідачем свідчить і про його попереднє ознайомлення з його текстом. Інакше договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту між ТзОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, доказів на підтвердження позиції відповідача матеріали справи не містять, відповідачем не надано доказів неукладання договору.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості.
Згідно довідки-розрахунку за кредитним договором №13.02.2025-100001302 від 13.02.2025 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед позивачем з урахуванням процентів, комісії та неустойки, становить 19 920 гривень, які нараховані за період з 13.02.2025 року по 17.09.2025 року (дати повернення кредиту) (а.с. 27).
Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором №13.02.2025-100001302 від 13.02.2025 року, оскільки відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені умовами кредитного договору, доказів погашення заборгованості за укладеним договором в повному обсязі відповідачем суду не надано.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 598, 599, 610, 611, 625-628, 638, 639, 641, 644, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України ст.ст. 12, 77, 78, 81, 128, 141, 211, 247, 258, 259, 265, 268, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №13.02.2025-100001302 від 13.02.2025 року в розмірі 19 920 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот двадцять) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте Демидівським районним судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подання в трицятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.
Учасники справи, а також особи які не брали участі у справі, але суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити рішення безпосередньо до апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Дмитро МЕЛЬНИК