КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/2452/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/16251/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого-Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Мальцева Д.О., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У січні 2025 року директор ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» - Наваренко В.Г. звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 420 497,03 грн., а також судовий збір у розмірі 6 307,46 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9200,00 грн. (т. 1 а.с. 1-3).

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 26.02.2021 року між АТ «ОТП Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № , за умовами якого Банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби з фіксованою ставкою 19,99% за користування кредитом. Загальний розмір кредиту 309 000,00 грн. Наведене підтверджується копією кредитного договору з додатками, що додається до позовної заяви.

На виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, Банком було видано кредит відповідачу, що підтверджується випискою по рахунку.

В свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість.

Згідно детального розрахунку заборгованості станом на 21.06.2024 загальний розмір заборгованості становив 420 497,03 грн., яка складалась з тіла кредиту в розмірі 256 715,99 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 163 781,04 грн.

21.06.2024 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу, на підставі якого відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором № 4 від 26.02.2021 року (а.с. 1-3).

10.03.2025 року від відповідача ОСОБА_1 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що наданий розрахунок заборгованості викликає сумніви з приводу його достовірності, складений невідомо ким, містить помилки та не дає змогу визначити суму позовних вимог та їх обґрунтування, а також позивачем не надано достовірних, обґрунтованих та достатніх доказів наявності, необхідності та співмірності витрат на правову допомогу за позовом (а.с. 56-63).

06.03.2025 року від директора ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» - Наваренко В.Г. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній вказував, що заборгованість відповідача підтверджується у сукупності умовами кредитного договору, виписками по рахунку та розрахунком заборгованості, який зроблено на підставі даних документів (а.с. 66-67).

26 червня 2025 року від відповідача ОСОБА_1 на адресу суду надійшли пояснення на позовну заяву, в яких позивач не погодився з розрахунком заборгованості та просив задовольнити вимоги позивача в стягненні заборгованості на суму 252 364,05, яка складається з тіла кредиту в сумі 172 318,89 грн. та заборгованості по процентам - 80 045, 16 грн., відмовити в інший частині вимог та судових витрат (а.с.91-98)

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03 липня 2025 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором № від 26 лютого 2021 року у загальному розмірі 252 364, 05 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 785, 10 грн та витрати на професійну правничу (допомогу) у розмірі 4 200, 00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено (а.с. 111-116).

Не погодившись з рішенням районного суду, 01 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у стягненні на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу повністю, в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін (а.с. 121-127).

На обґрунтування апеляційної скарги зазначав, надані стороною позивача документи на підтвердження витрат на правничу допомогу не доводять реальність надання правничої допомоги у даній справі.

Договір про надання правничої допомоги має дефекти, зокрема, в договорі відсутні пп. 1.3., 3.2., 3.3. В акті зазначено, що він складений про наступне: «1. Адвокат надав, а клієнт прийняв юридичні послуги відповідно до договору № 03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024 року по справі за позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним». Разом з тим, невідомо, про яку справу йде мова, оскільки будь-якої судової справи між ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та ОСОБА_1 станом на дату складення цього акту не існувало. Також, реквізити підпису акті зі сторони адвоката містять прізвища та ініціали двох осіб.

В договорі про надання правничої допомоги № 03-7/24 записано, що «адвокат надає клієнту послуги захисту прав та інтересів клієнта під час розгляду судом будь-якої інстанції справ, і якій клієнт є учасником», тобто не за однією конкретною справою, і що «документом, що підтверджує надання адвокатом послуг та їх приймання клієнтом є акт приймання-передачі наданих послуг, який складається та підписується сторонами або їх повноважними представниками протягом 5-ти робочих днів після надання адвокатом зазначених послуг». Тобто, зазначена в акті № 1 від 15.07.2024 року послуга «підготовка та подання позовної заяви» була надана не пізніше 03-15.07.2024 - майже за пів року до фактичної подачі позову від 10.01.2025 року.

Також, договір не містить конкретного посилання на справу № 761/2452/25, за наявною інформацією використовувався як доказ у інших справах з аналогічними вимогами до інших відповідачів, що свідчить про універсальний, а не індивідуальний характер.

В наданій копії платіжної інструкції № 4917 від 01.10.2024 року міститься призначення платежу «оплата згідно договору № 03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024», яке не дає змогу ідентифікувати сплату 9200 за конкретні юридичні послуги, зазначені витрати мають загальний характер і не стосуються даної справи.

Відтак, відповідачем не надано належних та допустимих доказів наявності, необхідності та співмірності витрат на правову допомогу у даній справі (а.с. 121-127).

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 підтримав скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Так позивач ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» про розгляд справи апеляційним судом 20 листопада 2025 року був сповіщений 08 жовтня 2025 року, а про розгляд справи 18 грудня 2025 року був сповіщений 28 листопада 2025 року повідомленнями до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення (а.с. 146-151, 161-165)

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просив скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 липня 2025 року в частині стягненні судових витрат та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову в стягненні таких витрат.

При цьому, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив подання ним в районному суді про визнання ним позову в частині суми боргу 252 364, 05 грн. За поданою ним письмовою заявою, зазначивши прохання про розстрочення (відстрочення) його сплати, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 91-98, 166).

Отже, рішення суду першої інстанції по суті позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому, у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому суд апеляційної інстанції роз`яснив заявнику положення ст. 435 ЦПК України та питання відстрочення (розстрочення) виконання рішення районного суду не є предметом перегляду апеляційним судом у цьому провадженні, а заявник не позбавлений можливості звернутись із відповідною заявою до суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Частиною 8 ст. 141 ЦКП України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві стороною позивача було заявлено про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 9 200 грн. та надано відповідні докази (т. 1 а.с. 1-3, 27-31).

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги позивачем надано суду копію договору про надання правничої допомоги №03-07/24 від 03.07.2024 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» та адвокатом Литвиненко О.І.; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 9438/10; копію акту № 1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2025 року; копію платіжної інструкції № 4917 від 01 жовтня 2024 року (а.с.27-28, 29, 30, 31).

Відповідно до договору про надання правничої допомоги №03-07/24 від 03.07.2024 року, в порядку та на умовах визначених цим договором, адвокат налає клієнту послуги захисту прав та інтересів клієнта під час розгляду судом будь-якої інстанції справ, в якій клієнт є учасником (п. 1.1. договору).

Документом, що підтверджує надання адвокатом послуг, та їх приймання клієнтом є Акт приймання-передачі наданих послуг, який складається та підписується сторонами або їх повноважними представниками протягом 5-ти робочих днів після надання адвокатом зазначених у п. 1.1. договору послуг (п. 1.4.).

Згідно з Актом № 1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024, адвокатом Литвиненко О.І. надано ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» наступні юридичні послуги відповідно до договору № 03-07/24 від 03.07.2024 року по справі за позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості: надання первинної консультації замовнику у справі 1000 грн/0,5 год.; правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та Європейського суду з прав людини - 4000 грн./2 год.; підготовка та подання позовної заяви - 4 200 грн./2,1 год. Всього 9 200 грн.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач заперечував проти стягнення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.

Поряд з цим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками районного суду, що розмір витрат на правничу допомогу, включаючи і суму гонорару адвоката, підлягає зменшенню до розміру 4 200,00 грн, оскільки, саме така сума відповідає критеріям співмірності, обґрунтованості, реальності, розумності та пропорційності до предмета спору, при цьому судом враховано складність справи та обсяг наданих адвокатом послуг, виконаних робіт та значенням справи для сторони позивача.

Проте, судом першої інстанції не було враховано, що позов було задоволено частково, а відтак підлягає застосуванню ч. 3 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 2 542,20 грн. (60,01 % задоволених позовних вимог) витрат на правничу допомогу за розгляд справи судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду, тому колегія суддів їх відхиляє.

Відтак, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення витрат на правничу допомогу, шляхом зменшення суми стягнення витрат на професійну правничу допомогу з 4 200 грн. до 2 542,20 грн.

Керуючись ст. 367, ст.ст. 374 - 376, 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 липня 2025 року - змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» () витрат на професійну правничу (правову) допомогу шляхом зменшення таких витрат з 4 200,00 грн. до 2 542,20 грн.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 19 грудня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов