Провадження № 2/761/2550/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

07 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Анохіна А.М.

при секретарі - Лазуренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», ОСОБА_2 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Отава груп» про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 15 грудня 2021 року о 19 год. 25 хв. у м. Києві по вул. Прорізна біля №15 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Skoda», д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіля «Тоуоta», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , автомобіля «Тоуоtа Ргіus», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_4 .

В результаті зіткнення транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2022 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зазначена постанова набрала законної сили.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 відносно транспортного засобу, автомобіля «Тоуоtа Ргіus», д.н.з. НОМЕР_3 на дату ДТП застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №206393652, укладеного з відповідачем-1, ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт».

28 листопада 2022 року до відповідача-1 ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» потерпілим ОСОБА_1 через представника було подано заяву про виплату страхового відшкодування.

Транспортний засіб позивача автомобіль «Тоуоtа», д.н.з. НОМЕР_2 за замовленням страховика був оглянутий оцінювачем-товарознавцем на предмет встановлення розміру матеріального збитку.

Розмір матеріального збитку, спричинений позивачу внаслідок пошкодження автомобіля «Тоуоtа», д.н.з. НОМЕР_2 згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №30862 від 02.05.2022 року, склав 136 157 грн 33 коп.

Водночас, згідно інформації відповідача-1 ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», повідомленої позивачеві засобами електронного зв`язку, розмір страхового відшкодування склав 25 170 грн 03 коп. із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу 57%, а також франшизи.

Відповідач-1 ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» станом на день подання цього позову виплату страхового відшкодування не здійснило.

Крім того, згідно інформації, наданої на адвокатський запит Головним Сервісним Центром МВС України за №31/157аз від 04.02.2022 року, автомобіль «Тоуоtа Ргіus», д.н.з. НОМЕР_5 належить юридичній особі, ТОВ «Отава груп».

Просить суд:

стягнути з відповідача-1, ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт», на користь позивача ОСОБА_1 страхове відшкодування на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у розмірі 25 170 грн 03 коп.

стягнути з відповідача-2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Отава груп» на користь позивача ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 110 987 грн 30 коп.

25 липня 2024 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді ОСОБА_3 .

Рішенням Вищої ради правосуддя від 04.02.2025 №171/0/15-25 суддю ОСОБА_3 було звільнено у відставку.

Згідно розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О. щодо повторного автоматизованого розподілу справи №01-08-174 від 21.02.2025, призначено повторний автоматичний розподіл справи № 761/27028/24, провадження № 2/761/2550/2025.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2025, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М.

Ухвалою від 26.02.2025 в справі відкрито спрощене позовне провадження. Справу було призначено до розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

14 березня 2025 року до суду представником відповідача 2 подано відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

04 квітня 2025 року ухвалою суду було відповідача 2 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Отава груп» замінено на належного відповідача ОСОБА_2 .

В судове засідання представник позивача не з`явилась, до суду подано заяву про розгляд справи без участі позивача. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача 1 та відповідач 2 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки до суду не направили.

Відповідно до ч. 3, 5, 8, 11 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

За таких обставин суд визнав можливим провести розгляд справи за відсутності учасників процесу.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

В судовому засіданні встановлено, що 15 грудня 2021 року о 19 год. 25 хв. у м. Києві по вул. Прорізна біля №15 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Skoda», д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіля «Тоуоta», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , автомобіля «Тоуоtа Ргіus», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_4 .

В результаті зіткнення транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2022 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зазначена постанова набрала законної сили.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

В п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідачів, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Таким чином, вина водія ОСОБА_2 в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає.

Згідно із пунктом 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тa захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 відносно транспортного засобу, автомобіля «Тоуоtа Ргіus», д.н.з. НОМЕР_3 на дату ДТП застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №206393652, укладеного з відповідачем-1, ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт».

Згідно зі ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Як зазначено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляд) судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю : нею людини. Майнова відповідальність за шкоду, завдану діями таких джерел, має наставати при цілеспрямованому їх використанні.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) до повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

28 листопада 2022 року до відповідача-1 ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» потерпілим ОСОБА_1 через представника було подано заяву про виплату страхового відшкодування.

Транспортний засіб позивача автомобіль «Тоуоtа», д.н.з. НОМЕР_2 за замовленням страховика був оглянутий оцінювачем-товарознавцем на предмет встановлення розміру матеріального збитку.

Розмір матеріального збитку, спричинений позивачу внаслідок пошкодження автомобіля «Тоуоtа», д.н.з. НОМЕР_2 згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №30862 від 02.05.2022 року, склав 136 157 грн 33 коп.

Водночас, згідно інформації відповідача-1 ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», повідомленої позивачеві засобами електронного зв`язку, розмір страхового відшкодування склав 25 170 грн 03 коп. із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу 57%, а також франшизи.

Відповідач-1 ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» станом на день подання цього позову виплату страхового відшкодування не здійснило.

Отже, з урахуванням наведеного підлягають до стягненню з відповідача 1 на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 25 170 грн 03 коп.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 2 шкоди, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже для відшкодування шкоди за правилами ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти:

- неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

- наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом даної статті завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду);

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

- вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

За змістом вказаної норми ст. 1194 Цивільного кодексу України, відшкодовується різниця саме між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а не різниця між фактичним розміром шкоди та лімітом відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір матеріального збитку, спричинений позивачу внаслідок пошкодження автомобіля «Тоуоtа», д.н.з. НОМЕР_2 згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №30862 від 02.05.2022 року, склав 136 157 грн 33 коп.

Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням склала 110987 грн 30 коп (136157,33 грн - 25170,03 грн = 110987,30 грн), яка підлягає до стягнення.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, судовий збір сплачений позивачем за подання позову до суду підлягає солідарному стягненню з відповідачів.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 13, 19, 76, 81, 82, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 280-282, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», ОСОБА_2 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Багговутівська, 17-21, ) на користь ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) страхове відшкодування у розмірі 25 170 (двадцять пять тисяч сто сімдесят) гривень 03 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) шкоду у розмірі 110 987 (сто десять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) гривень 30 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Багговутівська, 17-21, ) на користь ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 252 (двісті п`ятдесят дві) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1110 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Суддя Андрій АНОХІН