Справа № 583/2426/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Яценко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Артеменко О.С.

позивачки ОСОБА_1

позивачки ОСОБА_1

представника позивачок ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4

представника органу опіки та піклування Терещенко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка Сумської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

02.06.2025 позивачки звернулися до суду із зазначеним позовом, згідно з яким просять позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо її неповнолітніх доньок: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги вмотивовані тим, що батьки позивачок: ОСОБА_5 та відповідачка ОСОБА_6 09.08.2008 зареєстрували шлюб та сімейне життя не склалося і в жовтні 2015 року ОСОБА_6 залишила сім`ю, переїхала жити до м. Охтирка Сумської області. Судовим рішенням від 03.09.2019 по справі №583/3400/19 з ОСОБА_7 були стягнуті аліменти на утримання доньок ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Однак відповідачка від сплати аліментів на утримання доньок ухиляється, внаслідок чого утворилася заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої на 01.01.2025 становить 169941,88 грн. На даний час відповідачка уклала шлюб з іншим чоловіком, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народила доньку ОСОБА_10 . Позивачки зазначають, що з жовтня 2015 року відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, батько та бабуся самостійно утримували та виховували їх, що і стало підставою для подачі даної позовної заяви.

10.06.2025 ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

28.07.2025 представником відповідачки подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що обставини, викладені в позовній заяві не відповідають дійсності. Так ОСОБА_3 постійно зустрічалася із доньками, в міру своїх можливостей намагається слідкувати за їх життям та розвитком, постійно намагається зв`язатися з ними всіма можливими засобами зв`язку, намагається приймати участь в їх житті. Відповідачка вдруге вийшла заміж, в шлюбі народила ще одну доньку, якій вимушена приділяти більше уваги. Позивачки проживали з колишнім чоловіком відповідачки за їх спільною домовленістю, судового рішення про визначення місця проживання не було. Позивачки проживали як в батька, так і в матері, вони жили по тижню періодично за їх бажанням. Зазначає, що колишній чоловік відповідачки ОСОБА_5 був призваний по мобілізації до лав ЗСУ з 01.05.2024 та саме після цього, бажаючи звільнитися з лав ЗСУ, ініціював питання про позбавлення батьківських прав відповідачку. Саме з того часу позивачки стали проживати лише за місцем проживання батька, де також проживає і їх баба, яка фактично не пускає дітей до матері та чинить перешкоди у їх спілкуванні та вихованні. На даний час ОСОБА_11 рахується зниклим безвісти і, на думку сторони відповідача, баба ініціює питання про позбавлення батьківських прав матері дітей з метою усунення ОСОБА_3 від доступу до виплат коштів у вигляді одноразової грошової допомоги при загибелі військовослужбовця. ОСОБА_3 бажає підтримувати доньок, приймати участь в їх житті і категорично проти позбавлення її батьківських прав. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та при вирішенні спору врахувати, що баба, з якою проживають доньки, має похилий вік, а у разі підтвердження загибелі батька у дітей повинна залишатися в житті матір.

04.08.2025 від позивачок надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що твердження сторони відповідача про те, що ОСОБА_3 постійно зустрічається з ними, не відповідає дійсності. Насправді відповідачка декілька разів приїжджала до них з вимогою відмовитися від стягнення з неї аліментів на їх утримання та заборгованості по сплаті аліментів. Відповідачка ОСОБА_3 зовсім не турбується про їх матеріальне забезпечення. Коли розпочалася війна, відповідачка намагалася виїхати за межі України, не поцікавившись, як вони будуть жити тут під час війни, не запропонувавши виїхати разом з нею. Після того, як їх батько зник безвісти, відповідачка пропонувала їм переїхати до неї. На запитання, за який рахунок вони будуть жити у неї, відповідачка відповіла, що за виплати, пов`язані зі зникненням безвісти їх батька. Після народження доньки ОСОБА_10 відповідачка дійсно інколи телефонувала їм із проханням допомогти їй по господарству. Тоді позивачки йшли їй на зустріч, приїжджали допомогти їй по господарству чи посидіти з малолітньою ОСОБА_10 . Однак тижнями у відповідачки не проживали, адже вони ходили до шкоди в с. Чернеччина і заняття ніколи не пропускали. Також зазначають, що батько добровільно вирішив піти захищати Батьківщину та проходив військову службу за контрактом, а не за мобілізацію, як це вказано у відзиві на позовну заяву. Вважають безпідставними твердження сторони відповідача про те, що баба ініціює питання про позбавлення батьківських прав з метою, щоб ОСОБА_3 не мала доступу до виплат коштів у вигляді одноразової грошової допомоги при загибелі військовослужбовця, оскільки їх батько рахується зниклим безвісти, а не загиблим. Бабуся ОСОБА_12 ніколи не забороняла їм спілкуватися з відповідачкою. Зазначають про відсутність будь-якого емоційного чи духовного зв`язку між ними та матір`ю, вважають, що остання переслідує мету збагачення за їх рахунок.

10.09.2025 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, пояснивши, що з 6-ти років вони із сестрою ОСОБА_13 проживають без матері з батьком та бабусею. Відповідачка спочатку пішла жити до своєї матері, а потім винаймала квартиру в мікрорайоні Дачний м. Охтирка. Матір не пропонувала їм жити з нею. Дуже рідко матір телефонувала їм, вони самі до неї телефонували за проханням батька. Матеріальним їх забезпеченням також завжди займався батько та бабуся. На даний час їх із сестрою утримує бабуся ОСОБА_12 , також матеріально допомагає брат батька і його дружина. Мати матеріальну допомогу не надає. Коли був розгляд цивільної справи про встановлення самосійного виховання та утримання дітей, вони просили матір визнати позовні вимоги, але чоловік матері сказав, що остання визнає позовні вимоги лише якщо вони віддадуть належний батькові автомобіль. Тоді вони зустрічалися з матір`ю в місті, однак не змогли домовитися. 15.07.2025 матір сказала, що неважливо як вирішиться цивільна справа, то спілкуватися вони не будуть. До війни вони з матір`ю не спілкувалися, а коли почалася війна, відповідачка хотіла виїхати за межі України, але їх не повідомила та з собою не звала, вони залишилися в Україні з батьком та бабусею. До школи мати з 5-го класу не приходила, до школи не збирала, дозвілля з ними не проводила. Відповідачка була на заробітках в м. Москві, в Польщі, але про те, чи надсилала кошти їй нічого не відомо. Батько намагався налагодити стосунки позивачок з відповідачкою, але нічого не вийшло. Коли вони приїздили до матері, то лише доглядали за її донькою, але вона ніколи не цікавилася їх життям, хоча вони також є її дітьми. Конфліктів у них з матір`ю немає, просто відсутнє обопільне бажання спілкуватися. Вважає, що відповідачка переслідує корисливу мету, щоб розпоряджатися коштами, які передбачені до виплати за їх зниклого батька, так як довідавшись про його зникнення, вона відразу пішла до військкомату з`ясовувати чи може отримувати такі виплати. Батько подавав позов про позбавлення батьківських прав відповідачки і остання була не проти, за умови, що він відмовиться від стягнення з неї заборгованості по сплаті аліментів. Але вони тоді відмовилися від позову, так як їм стало шкода матері. Вважає, що у відповідачки відсутні материнські почуття до неї із сестрою, вона не здатна допомагати своїм дітям, про що свідчить її поведінка та спосіб життя.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, пояснивши, що вона ніколи не відчувала від матері материнської любові, турботи та піклування. Після того як мати пішла від них, вони із сестрою інколи приходили на квартиру, яку та винаймала в мікрорайоні Дачний, що у м. Охтирці, потім кілька разів приходили до помешкання їх бабусі - матері відповідачки. Вони питали у матері, чому та не забрала їх з собою, то вона пояснювала, що її мати не хотіла їх бачити. Зв`язок з матір`ю підтримували рідко, до народження ОСОБА_10 від матері також не було уваги. Коли батько хотів позбавити матір батьківських прав, то вони з сестрою були проти цього, але після судового процесу зрозуміли, що зробили помилку, так як матір ніколи не цікавилася ними, їх життям, навчанням, не намагалася проводити з ними час, матеріально не допомагала. Навпаки, коли вони приїздили до матері, на її прохання, то вони купляли продукти харчування за кошти батька, які остання ніколи не повертала. Дізнавшись, що батька забрали на передові позиції, мати зраділа та запропонувала їм переїхати до неї жити, бо батько буде сплачувати гарні аліменти, хоча умови проживання у матері для цього були незадовільні. Коли вона повідомила відповідачку про зникнення батька безвісти, остання одразу запитала чи виплачують їм кошти, але не поцікавилася їх душевним станом, не підтримала їх. Вважає, що відповідачка не здатна піклуватися за дітей, доглядати за ними, забезпечити їх безпеку. Матір завжди знервована, а її чоловік зловживає алкогольними напоями. Взимку мав місце випадок, коли матір залишили ОСОБА_14 вдома одну з маленькою дитиною, а сама десь пішла та повернулася, коли вже стемніло, з чоловіком на підпитку. ОСОБА_14 злякалася, відчувала себе беззахисною і безпорадною. Наразі вони з матір`ю не спілкуються і у подальшому такого бажання не мають, оскільки усі їх розмови зводяться до погроз з боку відповідачки та її чоловіка, тиску на них з приводу передання їм належного батькові автомобіля та інших матеріальних питань. Вважає, що матір та її чоловік хочуть забрати виплати за їх зниклого батька, що відповідачка думає лише за себе та їй байдуже до долі своїх дітей.

Представник позивачок в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити із зазначених у позові підстав.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просили відмовити в їх задоволенні. Відповідачка пояснила, що у 2008 році народилися діти: ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , в той час вони з чоловіком, батьком доньок, жили зі свекрами. Відповідачка водила дітей у садочок, відвідувала усі свята, допомагала робити ремонт. Відносини із свекрухою не склалися, остання налаштовувала чоловіка проти неї, наполягала на тому, щоб вона виїхала з їх будинку та до її слів прислухався і син батько позивачів. Чоловік запропонував пожити окремо: відповідачка у своїх батьків, а чоловік з дітьми у своїх. Так як у неї не було власного житла, а її матір також була проти проживання у неї дітей, вона погодилася на такі умови. Стала проживати у своїх батьків, а діти з батьком. Через деякий час вона винайняла квартиру у мікрорайоні Дачний, щоб ближче до с. Чернеччина. Тоді діти почали проживати почергово у неї і у батька. По мірі можливості вона відвідувала дітей, надавала їм матеріальну допомогу і моральну підтримку. Але у подальшому, у зв`язку із відсутністю роботи та скрутним матеріальним становищем вона змушена була виїхати на заробітки за межі України, тому спілкування з дітьми у той період було обмежено, але вона телефонувала донькам, коли поверталася з заробіток, приїздила до доньок, привозила їм подарунки, купляла смаколики, придбала для них мобільні телефони, проводила з ними час. Вона за дітьми завжди доглядала, проводила з ними дозвілля. Коли дівчата були у 4-му класі, вона разом з ними їздили у басейн у м. Зіньків. Разом їздили на риболовлю. Батьківські збори вона відвідувала, приїздила на перший та останній дзвоник, була у батьківському чаті в соціальній мережі. Коли дівчата були у 6-му класі, вона купляла їм рюкзаки, зошити, одяг. Щоразу по приїзду передавала свекрусі кошти на утримання дітей по 300 доларів США. У 2019 році чоловік подав на аліменти, бо одного разу відповідачка дала не 300, а 250 доларів США. Про судове рішення дізналася коли повернулася з заробітку, на той час вже існувала заборгованість, все майно було арештоване, заборонено виїжджати за кордон. Потім у неї тяжко захворіла матір, через що їй ампутували ногу, батько помер, та вона змушена була постійно за нею доглядати. Через це не мала можливості працювати та приділяти належну увагу дітям, матеріально їм допомагати. Такі тяжкі життєві обставини негативно вплинули і на її спроможність виконувати аліментні зобов`язання. Півтори роки вона отримувала допомогу по безробіттю, з якої здійснювали відрахування аліментів. Коли почалася війна, вона з новим чоловіком поїхали до його матері, бо та м було більш безпечно. Також вона кликала і доньок із собою, але ті відмовилися, сказали, що будуть з батьком і бабусею. Пропонувала дівчатам виїхати разом за кордон, але вони також відмовилися, тому вона теж залишилася. У неї з доньками були гарні відносини, дівчата провідували її за місцем мешкання, допомагають по господарству, піклуються за малолітньою сестрою, залишаються у неї на кілька днів. Ставлення дітей до неї змінилося після того як їх батько подав позов про встановлення факту самостійного виховання дітей, щоб його звільнили зі служби. Дівчата просили визнати цей позов, але вона не визнала. Дівчата за це на неї образилися, перестали з нею спілкуватися, почали звинувачувати у тому, що їх батько зник безвісті на війні. Також батько дівчат подав позов і про позбавлення її батьківських прав, але доньки були проти та позов відкликали. Відповідачка не заперечує, щоб дівчата жили з бабусею, хоча вона пропонувала жити з нею. Вона буде намагатися налагоджувати відносини з дітьми, буде боротися за них. Заборгованість по аліментах виникла через скрутне матеріальне становище, що пов`язане з народженням ще однієї дитини, але у неї є земельний пай, який вона має намір продати і сплатити цю заборгованість. На даний час вона займається цим питанням. Вважає, що між нею і дітьми завжди були добрі відносини, вона знає, що дівчата гарно навчаються у школі, гарно малюють, малювали стенд в школу, її чоловік допомагав їм. Знає, що ОСОБА_13 захоплюється архітектурою, вона показувала їй малюнки. Єлизавета говорила, що ще не визначилася чим хоче займатися. Дівчата ходили на гуртки шиття, грали на фортепіано, займалися латиноамериканськими танцями, відповідачка шила їм плаття, платила за гуртки. На переконання відповідачки підставою подання цього позову є саме образа доньок на неї за те, що вона не визнала позов про встановлення факту самостійного виховання дітей, поданий їх батьком, так як усі факти, викладені у позові, не відповідають дійсності.

Представниця органу опіки та піклування Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки і піклування, повідомила, що такий висновок був наданий органом опіки, оскільки відповідачка не з`явилася на засідання комісії з питань захисту прав дитини Чернеччиноської сільської ради, до обстеження житлових умов за місцем проживання не допустила, пославшись, що не є власником, від письмових пояснень також відмовилася.

Свідок ОСОБА_12 , яка доводиться позивачкам бабусею, в судовому засіданні пояснила, що відповідачка від народження дітей ніколи не проявляла до них материнської турботи. Коли дівчата пішли у 1-й клас, відповідачка покинула дітей, винайняла житло, дітьми не займалася, ніколи не ходила до школи, хоча знала про шкільні заходи, не цікавилася їх навчанням. Потім поїхала на заробітки. У 2016 році син та відповідачка розлучилися через аморальну поведінку відповідачки. Одного разу дівчата запросили матір на свій день народження, остання прийшла випивши, потім ще випила та пішла спати, так і не побувши з дітьми. Вранці відразу поїхала. Відповідачка ніколи дітьми не цікавилася, не питала про їх стан здоров`я, коли вони хворіли не телефонувала, не займалася їх вихованням, утриманням дітей повністю займався батько. Відповідачка запрошувала доньок лише для того, щоб вони допомагали їй доглядати за її меншою донькою. Кожен раз після відвідування матері дівчата починали хворіти. Чоловік відповідачки постійно телефонує та погрожує дітям. Як почалася війна відповідачка намагалася виїхати за кордон, дітей не попередила, не запрошувала їх поїхати з нею. Натомість батько дівчат, щоб заробити коштів на їх навчання, пішов добровольцем воювати, але в квітні 2024 року зник безвісти. Після зникнення ОСОБА_5 відповідачка пішла у військкомат, щоб оформити на себе виплати. Дітям виплат не дають, командир сказав оформити опікунство, щоб дівчата отримували гроші. Зараз вони живуть на пенсію свідка, тримають господарство, продають молоко, яйця, полуницю. Аліменти відповідачка не сплачує, має заборгованість. Відповідачка з дітьми спілкується дуже рідко, коли телефонує, то мову веде лише про те, що їй потрібні гроші, байдужа до дівчат. На початку цього року ОСОБА_14 була у матері та остання залишила на неї свою меншу доньку, а сама пішла з дому. Маленька дитина плакала, ОСОБА_14 була налякана. Дівчата ходили до матері допомагати, бо їм було шкода малу дитину. Відповідачка ніколи не допомагала позивачкам, але пропонувала забрати дітей до себе, щоб жити на виплати після зникнення їх батька.

Свідок ОСОБА_15 , яка є дружиною рідного дядька дітей, позивачок по справі, суду пояснила, що із самого народження дівчат відповідачка не мала до них материнських почуттів. Коли позивачки пішли у 1-й клас, матір покинула їх, в школу і садочок ніколи не приходила. Десь у 2020 році ОСОБА_5 , з метою налагодити відносини дітей та матері, відвіз дівчат до відповідачки, яка жила на той час зі своєю хворою матір`ю та потім дівчата розповіли, що мати десь пішла, а вони сиділи з бабусею без їжі. ОСОБА_3 ніколи не вітала дівчаток з Днем народження, не телефонує їм, взагалі нічим не цікавиться. Телефонує лише для того, щоб дівчата допомогли їй доглянути маленьку дитину. Навіть на даний час, коли справа знаходиться в суді, відповідачка не телефонує донькам, не спілкується з ними.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що проживає в одному селі з позивачками, її син дружив з ОСОБА_5 . Відповідачка проживала в с. Чернеччина десь з 2008 року, народила доньок, але з народження дітей вона про них не піклувалася, до садочку та школи дівчат водив батько або бабуся. ОСОБА_3 з дівчатами свідок ніколи не бачила. Раніше відповідачка не бажала опікуватися позивачками, лише після зникнення безвісти їх батька, згадала про свої права.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству з позивачками. Після того, як дівчата пішли у 1-й клас, вона відповідачку не бачила. Розмови були, що відповідачка дітям не допомагає. Діти завжди доглянуті, але вважає, що не завдяки матері. Свідку відомо, що відповідачка дітьми не займається.

Свідок ОСОБА_18 , яка є дочкою чоловіка відповідачки, суду пояснила, що з позивачками познайомилася у 2020 році в квартирі, що в мікрорайоні Дачний, в якій на той час проживала ОСОБА_3 . У дівчат з матір`ю завжди були добрі стосунки, вони приїздили до неї, разом проводили час, відповідачка купляла їм речі, сварок між ними не було. У 2020, 2021 роках відповідачка з чоловіком купляла дівчатам усе необхідне для школи, влітку завжди з батьками і дівчатами їздили на річку, гуляли у парках. Останній рік свідок з дівчатами не спілкується через відсутність бажання у дівчат. Чому погіршилися стосунки між дівчатами та їх матір`ю свідку не відомо.

Свідок ОСОБА_19 , що доводиться відповідачці свекрухою, суду пояснила, що доньок ОСОБА_3 знає з 2020 року, вони неодноразово приїздили до них (на АДРЕСА_1 ), останній раз в березні 2025 року. Відповідачка ні в чому дівчатам не відмовляла, завжди розпитувала у них за школу, купляла їм одяг та усе необхідне для школи. ОСОБА_3 дуже гарна мати. З її сином у дівчат також були гарні відносини, він завжди їм давав гроші, ставився до них як до власних дітей. Відповідачка розповідала, що з дівчатами виник конфлікт через їх батька, вона намагалася налагодити відносини, але дівчата не йдуть на контакт.

Свідок ОСОБА_20 , який доводиться ОСОБА_3 чоловіком, суду пояснив, що у 2019 році познайомився з відповідачкою, потім з її дітьми. У 2020-2021 роках у період літніх канікул він проживав з ОСОБА_3 та її дітьми у матері відповідачки. Дівчата приїздили на канікули до матері. Матеріальне становище ОСОБА_3 буле важке, тому він їй допомагав, в тому числі і її дітям. Приблизно у 2021 році почалися розмови про те, щоб відповідачка «відмовилася» від дівчат, щоб останні отримували соціальну допомогу, але відповідачка не захотіла цього робити. ОСОБА_3 гарно виконує свої батьківські обов`язки. Разом з дітьми вони їздили на річку, риболовлю, природу. Час від часу дівчата приїжджали до них на дачу. Вони намагалися домовитися щодо заборгованості по аліментах з ОСОБА_12 , але вона відмовилася. До березня 2025 року між дівчатами та матір`ю були добрі відносини. Після того, як ОСОБА_3 відмовилася визнавати позов про одноособове виховання дівчат батьком, доньки сказали, що будуть подавати позов на позбавлення батьківських прав. Свідок телефонував дівчатам та висловлював незадоволення їх поведінкою, їх ставленням до матері. Коли дівчата повідомили, що у їх батько зник безвісти, вони просили матір сходити в ТЦК та запитати з приводу виплат. Свідок вважає, що негативне ставлення дівчат до матері є наслідком впливу на них їх бабусі, у якої завжди було неприязне ставлення до відповідачки.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні повідомила, що з ОСОБА_3 спілкується дуже давно. ОСОБА_3 гарна мати, дуже любить своїх дітей. Дівчата також до неї гарно ставилися. Дівчата дружили з донькою свідка, навчалися разом. Відповідачка ходила на всі свята і шкільні заходи, придбавала дітям необхідні речі, готувала до школи, коли їздила на заробітки, висилала свекрусі гроші на дітей. ОСОБА_12 дівчат любила, а до ОСОБА_3 погано відносилася. Коли ОСОБА_3 розійшлася з чоловіком, діти приїздили до матері. Відповідачка хотіла забрати дівчат на зйомку квартиру, але дівчата не схотіли, бо у батька та бабусі кращі умови проживання, крім того їх ні з ким було залишити, коли відповідачка ходила на роботу. Три роки тому свідок виїхала за кордон, пропонувала ОСОБА_3 також вивезти дівчат за кордон, але вона сказала, що дівчата не хочуть, тому вона залишиться у м. Охтирка. Висловила здивування з приводу подачі дівчатами позову про позбавлення батьківських прав матері.

Суд, вислухавши пояснення учасників справ, покази свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є батьками неповнолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

З рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30.09.2016 по справі №583/1839-16-ц вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.08.2008 по 11.10.2016 (а.с. 18).

Згідно з довідками Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області від 13.01.2025 №17 та від 07.05.2025 №115, актом обстеження фактичного місця проживання громадян від 02.04.2024 ОСОБА_22 та ОСОБА_23 зареєстровані та постійно проживають (з дня народження) в домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_2 разом із бабусею ОСОБА_12 та батьком ОСОБА_5 (а.с. 27-29).

Судовим наказом Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03.09.2019 по справі №583/3400/19 з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 стягнуті аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення ними повноліття, починаючи стягнення з 13.08.2019 (а.с. 19).

Вказаний судовий наказ перебуває на примусовому виконанні в Охтирському відділі державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, виконавче провадження №60014312.

Відповідно до розрахунку заборгованості від 13.01.2025 №74 по судовому наказу №583/3400/19 (ВП №60014312) станом на 01.01.2025 ОСОБА_6 мала заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 169941,88 грн (а.с. 20-22).

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08.07.2025 по справі №583/3400/19 (провадження №6/583/53/25) замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні №60014312 з примусового виконання судового наказу №583/3400/19 із ОСОБА_5 на ОСОБА_24 та ОСОБА_25 (а.с. 61-62).

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, Охтирським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000139 від 15.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, за фактом ухилення ОСОБА_3 від сплати аліментів на утримання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 60).

З довідок Чернеччинського ліцею (опорного закладу освіти) Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області від 03.01.2024 №3 та від 11.02.2025 №34 вбачається, що ОСОБА_22 та ОСОБА_23 навчаються у 10 класі Чернеччинського ліцею. За час навчання у закладі біологічна мати дітей не приводила на заняття своїх доньок та не забирала їх після закінчення навчального дня, не цікавилася у класного керівника, як вони навчаються та які проблеми у них виникають в процесі навчання (а.с. 25, 26).

Згідно з характеристиками учениць 10 класу Чернеччинського ліцею ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 27.05.2025 №147, №148, останні мають позитивну характеристику, їх вихованням займається бабуся та батько, батько брав участь в організації свята дня народження в класі, бабуся цікавиться справами онучок і постійно на зв`язку. Мати не виходила на спілкування з класним керівником та вчителями, справами дітей не переймається, участі в класних заходах не брала (а.с. 23, 24).

З довідки військової частини НОМЕР_1 від 09.05.2024 №288/179/1/1/86/1108/пс вбачається, що солдат ОСОБА_5 прийнятий на військову службу за контрактом з 01.05.2024 (а.с. 31).

28.04.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 було сповіщено ОСОБА_12 про те, що її син, солдат ОСОБА_5 , зник безвісти 20.04.2025 в районі н.п. Білогорівка Луганської області під час виконання бойового завдання та захисту Батьківщини в складі підрозділів військової частини НОМЕР_2 (а.с. 113).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.04.2025 по справі №583/611/25, яке на час розгляду цієї справи не набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , треті особи: органі опіки та піклування виконавчого комітету Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області, військова частина НОМЕР_3 , військова частина НОМЕР_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітніх дітей (а.с. 161-163).

Крім того, у судовому засіданні досліджено запис голосових повідомлень відповідачки ОСОБА_3 до дітей та записи голосових повідомлень між позивачками, а також скріншоти переписки між сестрами Севостьяновими, позивачками по справі, що зафіксовані на флеш накопичувачі (а.с.99). Так, з голосового повідомлення вбачається, що під час розмови із доньками ОСОБА_3 зазначає, що до 18 років дівчата будуть з нею, як з матір`ю, а після 18 років можуть самостійно розпоряджатися своїм життям і щоб припинили її турбувати з цього приводу, що вона гарантує, що усе буде по закону, що у судовому засіданні підтвердила відповідачка.

Також зі скірншотів і голосових повідомлень між позивачками вбачається, що ОСОБА_22 пізно ввечері знаходилася у відповідачки дома зі своєю молодшою сестрою на одинці, сама відповідачка та її чоловік були відсутні у будинку та позивачки обговорювали цю ситуацію, ОСОБА_14 висловлювала занепокоєння та хвилювання з даного приводу, а ОСОБА_13 її заспокоювала.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч.ч. 1, 7 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За приписами ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Положеннями ст. 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

В ч. 1 ст. 164 СК України передбачені підстави позбавлення батьківських прав, зокрема, визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Отже, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, що має систематичний та постійний характер, та має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема від 24 жовтня 2024 року в справі №199/3287/23, від 20 березня 2024 року в справі №204/2097/22, від 07 лютого 2024 року в справі №455/307/22 та інших.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 23 жовтня 2024 року в справі №464/2040/23, від 28 лютого 2024 року в справі №303/4697/22, від 12 лютого 2024 року в справі №202/1931/22 та інші).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява №10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява №2091/13).

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява №39948/06) зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

У справі від 30 червня 2020 року (заява №70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі №402/428/16-ц (провадження №14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2024 року в справі №404/9387/21, від 19 лютого 2024 року в справі №159/2012/23, від 22 листопада 2023 року в справі № 320/4384/18 та інших.

Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 01 серпня 2024 року в справі №366/52/21, від 07 березня 2024 року в справі №947/7448/22, від 22 листопада 2023 року в справі №320/4384/18, від 06 жовтня 2021 року в справі №320/5094/19).

Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини(постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі №464/2040/23).

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 та ОСОБА_1 як на підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 посилалась на те, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків з їх виховання та утримання, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх доньок.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Разом з цим, суду не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачка ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує невиконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Так, немає жодних документально підтверджених відомостей, що з відповідачкою уповноважені служби або представник навчального закладу проводили роз`яснювальні бесіди про необхідність змінити свою поведінку, або їй направлялись відповідні листи тощо, відсутні докази застосування до відповідачки будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, докази, що відповідачці раніше виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і її поведінка була предметом розгляду компетентних органів.

Надані на підтвердження позовних вимог довідки та характеристики з навчального закладу не підтверджує факт свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, а лише надає загальну характеристику виховання дітей батьком та бабусею, які разом з дітьми проживають в іншому населеному пункті ніж відповідачка.

Також не може слугувати підтвердженням ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків доданий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів.

Так у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Докази, які були надані стороною позивача, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідачки такої крайньої міри впливу як позбавлення батьківських прав стосовно своїх дітей.

Відповідно до ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Наведене узгоджується з висновками, що викладені у постанові Верховного Суду від 06 березня 2024 року у справі № 317/2256/22.

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області надав висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області від 07.08.2025 №223 (а.с. 114-116), згідно з яким органом опіки та піклування було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилися ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , батьками яких є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Шлюб батьки зареєстрували 09.08.2008. Сімейне життя у подружжя не склалося і з 2015 року вони проживали окремо, при цьому діти залишилися проживати з батьком за адресою: АДРЕСА_2 . 30.09.2016 в судовому порядку шлюб між батьками розірваний. З 03.09.2019 за судовим наказом з матері, ОСОБА_6 стягуються аліменти. Станом на час розгляду матеріалів також встановлено, що ОСОБА_5 , військовослужбовець за контрактом, з 20.04.2025 є зниклим безвісти. Мати одружена вдруге, має прізвище ОСОБА_26 , виховує дитину 2022 року народження, не працює, проживає без реєстрації в АДРЕСА_3 , в домогосподарстві, яке їй не належить. Має заборгованість зі сплати аліментів у сумі 187059,29 грн станом на 01.05.2025. ОСОБА_3 в телефонному режимі була запрошена та повідомлена про час та дату засідання комісії з питань захисту прав дитини Чернеччинської сільської ради, однак не з`явилася, до обстеження житлових умов місця проживання в АДРЕСА_3 , не допустила. В телефонному режимі ОСОБА_3 пояснила, що життя з чоловіком та його рідними не склалося з самого початку, доньки постійно проживали з батьком та час від часу приїжджали до неї, підтверджувала, що має заборгованість зі сплати аліментів, однак погасити її не може, бо не працює, доглядає малолітню доньку. Діти членам комісії з питань захисту прав дитини пояснили, що основну частину життя прожили з батьком та бабусею ОСОБА_12 . Постійно проживають та навчаються в с. Чернеччина. Базові потреби забезпечені саме батьком та бабусею. Спілкування з мамою завжди проходило або за ініціативою батька та бабусі, або їх особисто. Мати проживала в м. Охтирка, працювала інколи там та за кордоном, постійного житла ніколи не мала. Останнім часом, коли мати вийшла вдруге заміж та народила доньку, вони відвідували матір в АДРЕСА_3 . Однак, часто спостерігали конфлікти матері та її чоловіка, зазвичай доглядали молодшу сестру. Перебуваючи з матір`ю, уваги вона їм не приділяла. У зв`язку з обмеженою житловою площею, перебували у матері по одній, розповідають, що мати не має нормальних умов для проживання, її особисте житло перебуває під арештом. Діти наголошували, що завжди привозили з собою гостинці, у зв`язку з чим сім`я матері навіть замовляла, що краще привезти. Від матері зрідка отримували грошові кошти і ті на проїзд додому. Про подарунки від матері не зазначали, навпаки ображені на те, що мати подарувала, а потім забрала сережки. Діти засмучені тим, що батько зник безвісти, та більше тим, що мати не підтримала їх в цьому і навіть виразила думки про можливе полегшення її матеріального становища. Діти пояснили, що на даний час їм потрібна всебічна підтримка, однак в діях матері вони не вбачають піклування та можливості забезпечення базовими потребами. Зважають, що попереду їх чекає вирішення складних питань, пов`язаних зі зникненням батька безвісти; особисто вони не всі питання зможуть самостійно вирішувати, тому мати не забезпечить їм таку необхідність. Розмови матері зводяться до списання заборгованості зі сплати аліментів, матеріального забезпечення її сім`ї, тому вони не вбачають в ній законного представника їх інтересів. Діти чітко, ясно і розсудливо виражали свої думки. Образ не тримають на матір, не висловлюють в її адресу негативних думок, однак вважають, що мати не приділяла їм раніше належної уваги та станом на сьогодні взагалі не має можливості і не хоче приймати участь у їх вихованні та догляді, не довіряють їй. Отримавши роз`яснення щодо їх прав та інтересів самостійно прийняли рішення про звернення до суду з заявою про позбавлення батьківських прав. Із врахуванням правового регулювання позбавлення батьківських та документів, які були надані на розгляд, органом опіки та піклування встановлено такий факт як відсутність піклування про фізичний і духовний розвиток доньок з боку ОСОБА_3 . Орган опіки та піклування не вбачає підтверджень, що ОСОБА_3 як мати приймала участь у навчанні, вихованні дітей і має сумнів, що в подальшому зможе створити належні умови, які б забезпечили дітям, навіть такі базові потреби, як харчування, лікування, здобуття освіти та підготувати дітей до самостійного життя. Орган опіки та піклування не отримав від матері будь-яких доказів її участі в повсякденному житті дітей, особистої участі чи елементарних пояснень, у вирішенні поставлених завдань перед органом опіки та піклування, від ОСОБА_3 не надійшло. Відсутні і докази, що підтверджують духовний зв`язок матері та доньок. Будучи на стороні захисту прав дітей, орган опіки та піклування Чернеччинської сільської ради вбачає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно неповнолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Оцінивши висновок орган опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , суд вважає, що він не є достатньо об`єктивним та обґрунтованим, оскільки не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, а також переконливих доводів щодо доцільності позбавлення батьківських прав, якими він керувався під час прийняття рішення. Зазначений висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку матері загрози для дітей, їх здоров`я та психічного розвитку. Висновок не містить доводів щодо відповідності застосування такого крайнього заходу інтересам дітей та необхідності в такий спосіб захисту їх прав. Також суд вважає, що висновки про відсутність зацікавленості щодо розвитку дітей є суперечливими з огляду на пояснення учасників справи та свідків.

Як вже зазначалося, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про небажання відповідачки спілкуватися з доньками та брати участь у їх вихованні, а факт заперечення відповідачкою проти позову про позбавлення її батьківських прав свідчить про її інтерес до дітей.

З урахуванням наведених норм права, які покликані на забезпечення перш за все інтересів дитини, установлених судом обставин, відсутності належних і допустимих доказів ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, суд дійшов висновку, що поданий позивачками позов не націлений на утворення для відповідачки негативних наслідків у виді позбавлення батьківських прав і не відповідає інтересам самих дітей, а спровокований конфліктом між батьками, саме після того, як відповідачка відмовилася від визнання позову, поданого батьком позивачів щодо встановлення факту одноосібного їх утримання та зникненням безвісти їх батька у цей період часу, що встановлено під час судового розгляду справи з пояснень учасників справи та з доданих до справи письмових доказів.

При цьому, суд зважає і на те, що 09.10.2025 позивачкам вже виповнилося по 17 років, до цього часу їх поведінка не свідчила про бажання припинити з матір`ю будь-яке спілкування та родинні зв`язки. Навпаки, як зазначили у судовому засіданні самі позивачки, вони були ініціаторами відкликання позову батька про позбавлення матері батьківських прав.

Таким чином, за обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, а також беручи до уваги, що вона не вчиняла щодо дітей жорстокого поводження, не має інших аморальних характеристик, за відсутності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості матері як особи, що становить реальну загрозу для дітей, їх здоров`я та психічного розвитку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для позбавлення її батьківських прав, оскільки інтересам дітей не слугує розірвання їх зв`язку з матір`ю. При цьому у суду відсутні об`єктивні дані, які б свідчили, що змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо, з огляду на її бажання та наполягання на спілкуванні з дітьми та підтримання з ними родинних стосунків.

Наявність заборгованості з аліментів сама по собі не може бути єдиною підставою для вжиття такої виключної міри як позбавлення батьківських прав. До того ж, судом встановлено, що заборгованість з аліментів виникла не через умисну, винну поведінку відповідачки, а через складні життєві обставини, у яких вона опинилася. По мірі можливості аліменти нею сплачувалися та наразі вона шукає можливість та має бажання погасити існуючу заборгованість.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

З огляду на викладене, суд вважає, що наразі позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 не буде ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах у контексті національного законодавства та практики ЄСПЛ.

Проте встановлені судом обставини справи вказують на наявність підстав для того, щоб попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання доньок ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Таким чином, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи позови у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене, відсутні підстави для відшкодування судових витрат, згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою:АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою:АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Третя особа: орган опіки і піклування виконавчого комітету Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області, місцезнаходження: вул. Заводська, 2, с. Чернеччина Охтирського району Сумської області, .

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Н.Г. Яценко