Справа № 215/9159/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року Суддя Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Данилевський М.А., вирішуючи питання про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб, про зняття з реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

01.12.2025 до суду надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб, про зняття з реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини.

В обґрунтуванні заяви ОСОБА_1 , зазначає, вона є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження. ЇЇ донька з моменту народження зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Права власності на зазначене житло дитина не має. Вказана квартира перебуває у спільній частковій власності: 1/3 належить заявниці, 1/3- ОСОБА_2 (батькові дитини), 1/ ОСОБА_4 .

З грудня 2018 року, неповнолітня дитини ОСОБА_3 проживає разом з заявницею ОСОБА_1 , за іншою адресою: АДРЕСА_2 , де створені належні умови для її виховання та проживання.

Батько дитини ОСОБА_2 , умисно не дає згоди на зняття дитини з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому він фактично не проживає у вказаній квартирі з 2020 року, не бере участь в її утриманні та оплаті комунальних послуг. Його відмова має на меті створити додаткове фінансове навантаження на заявницю, як матір, яка самостійно виховує та утримує дитину. Такі дії заявниця розцінює як зловживання правами співвласника житла та прояв економічного і психологічного насильства, що суперечить найкращим інтересам дитини.

Квартира за адресою: АДРЕСА_2 , де фактично проживає дитина, за площею є меншою, ніж квартира по АДРЕСА_1 , однак це не впливає на забезпечення прав та інтересів дитини. Дитина має окреме місце для сну, навчання, харчування та проживає у безпечному середовищі разом із матір`ю. Таким чином, питання площі не є підставою залишити дитину зареєстрованою у квартирі, де вона фактично не мешкає і не має права власності.

Заявниця зверталася до поліції із заявою про перешкоджання з боку батька з знятті дитини з реєстрації, на що у відповіді поліції надано роз`яснення, що питання зняття неповнолітньої дитини з реєстрації місця проживання без згоди батька підлягає вирішенню виключно в судовому порядку.

Відповідно до ст..7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання є лише облікової дією та не створює прав на житло.

Згідно зі ст..ст.161,182 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини визначається з урахуванням її найкращих інтересів.

Проаналізувавши матеріали заяви та долучені до неї документи, суддя дійшов висновку, що у відкритті провадження у цій справі належить відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.2 ст. ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:

1) наказного провадження;

2) позовного провадження (загального або спрощеного);

3) окремого провадження.

Ознайомившись з текстом заяви, в якому зазначені сторони, такі як заявник та заінтересовані особи, що відповідає ч.4 ст.294 ЦПК України, суд приходить до висновку, що дана справа розглядається в порядку окремого провадження.

Частиною 7 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №320/948/18 зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; 2) встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; 3) заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Перелік підвідомчих суду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, наведений у ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Встановлення факту про зняття з реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини до цього переліку не віднесено.

Разом з тим згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави зробити висновок про те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з ч. 4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч. 4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

На підставі ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону «Про судовий збір», судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

На підставі ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з матеріалів справи вбачається спір про право - зокрема, спір щодо оплати житлово-комунальних послуг та фактичне проживання дитини, може розглядатися виключно в позовному провадженні, тому суд вважає необхідним відмовити у відкритті провадження по справі та роз`яснити заявниці ОСОБА_1 , що вона має право подати позов на загальних підставах.

Керуючись статтями 4, 19, 186, 258-261, 293 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб, про зняття з реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини.

Ухвалу складено та підписано суддею 24 грудня 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення..

Суддя: