ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6681/25 Справа № 175/4348/17 Суддя у 1-й інстанції - Білоусова О. М. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Халаджи О.В.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В,

секретар Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у. Дніпро апеляційну ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Карлаш Іван Анатолійович на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Голова садівничого товариства «Урожай» Єремєєва Марія Володимирівна, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровському районі в особі заступника директора Садового І.Д. про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою (суддя першої інстанції Білоусова О.М.),

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського районного суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Голова садівничого товариства «Урожай» Єремєєва Марія Володимирівна, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровському районі в особі заступника директора Садового І.Д. про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Зазначає, що відповідач без дозволів та погоджень із державними органами на своїй ділянці збудувала два двоповерхових будинки, які знаходяться на межі належних позивачу та відповідачу земельних ділянок. Послався на те, що у порушення пункту 3.17 Б.2.4.-1-94 «Планування та забудова міських та сільських поселень» під час будівництва ОСОБА_2 не відступила 1 метр від межі земельних ділянок, а система водовідведення у будинках влаштована так, що атмосферні опади з них потрапляють на земельну ділянку позивача, де постійно збираються калюжі. Без дозволу ОСОБА_1 відповідач для укріплення свого фундаменту зробила бетонне вимощення, після того, як стіни почали тріскатися, насипала шлак під свій будинок та на земельну ділянку позивача. Вважає, що дії відповідача порушують права позивача на володіння та користування земельною ділянкою.

Просив суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення самочинно збудованих двох двоповерхових будинків на земельній ділянці відповідача, які збудовані на межі із належною йому земельною ділянкою.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , та через свого представника Карлаша І.А., подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без врахування наявних обставин та доказів у справі.

Скарга мотивована тим, що позивач довів порушення своїх прав висновками експертного будівельно-технічного дослідження, складеного 06 листопада 2017 року N 104/17 (стікання опадів, порушення протипожежних норм, затінення, відсутність місця для обслуговування будинку тощо). Також доведеним є факт самочинного будівництва Відповідачкою, про що свідчить факт відсутності в неї будь-яких документів про право на нерухоме майно будинки.

Також вказує, що експертиза не була проведена саме через неоплату з боку Відповідачки.

ОСОБА_3 , просив рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Від учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив

ОСОБА_1 , та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити у повному обсязі.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомленні належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0671 га, яка розташована в СТ «Урожай» на території Ювілейної (Слобожанської) сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області та призначена для ведення садівництва, що підтверджується державним актом серії ЯМ № 461236 від 12 жовтня 2012 року, який виданий на підставі розпорядження голови Дніпропетровської райдержадміністрації від 24 вересня 2012 року № 1331-р.

Власником суміжної земельної №34, площею 0,0807 га є відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ДП Дн № 019686, виданого 22 вересня 1997 року на підставі рішення Виконавчого комітету Ювілейної селищної ради від 20 серпня 1997 року № 128. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва.

Згідно з даними технічного паспорту від 15 січня 2018 року на належній відповідачу земельній ділянці № НОМЕР_2 знаходиться садовий будинок, що в СТ «Урожай» на території Ювілейної (Слобожанська) селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області: садовий будинок, позначений на плані літерою: садовий будинок «А-2», прибудова «а-1», прибудова «а1-1», садовий будинок «Б -2», прибудова «б-1», літня кухня «В», гараж «Г», сарай «Д», душ «Е», сарай «Ж», вбиральня «З», навіс «И», споруди №1-4-1, які були побудовані 1988 - 1991 роках.

Згідно з довідкою Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Дніпровської районної ради Дніпропетровської області» від 28 грудня 2018 року вих. № 603 за адресою: АДРЕСА_1 , архівна справа та інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно відсутні.

Встановлено, що правовстановлюючі документи на нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці № НОМЕР_2 в СТ «Урожай» на території Ювілейної (Слобожанської) селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, належній ОСОБА_2 , відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ухвала суду від 29.08.2023 року про проведення експертизи не виконана, позивач про повторне проведення експертизи не заявляв, не доведено за допомогою належних та допустимих доказів ту обставину, що дії відповідача порушують права позивача на володіння та користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Згідно із частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Правовий режим спірної земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок, та прибудинкової території визначається земельним законодавством, зокрема Земельним кодексом України.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 і стаття 391 ЦК України).

Самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі № 296/1033/18,

Знесення самочинного будівництва є крайнім заходом, можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до підпунктів г), е) частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (частини перша та друга статті 103 ЗК України).

Згідно з частиною другою, пунктом б) частини третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до абзацу другого пункту 3.1. Розділу ІІІ Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 червня 2011 року № 91, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 липня 2011 року за № 830/19568, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Згідно з пунктом 3.2. розділу 3 Інструкції про проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок (пункт 4.1 Інструкції).

Матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами, що звернувшись до суду даним позовом, позивач зазначав, що на межі належної йому земельної ділянки та належної відповідачу земельної ділянки, відповідач збудувала два двоповерхові будинки без відповідних дозволів. Атмосферні опади, що стікають із покрівель та карнизів цих будинків, потрапляють на земельну ділянку позивача, де збираються калюжі, закислюється та вимивається грунт. Відповідач без дозволу позивача на його земельній ділянці для укріплення фундаменту своїх будівель зробила бетонне вимощення та насипала шлак. Через те, що будинки відповідача двоповерхові та знаходяться на південь від домоволодіння позивача, велика частина земельної ділянки позивача затінена. Вказане порушує права позивача як власника суміжної земельної ділянки. Крім того, позивач зазначав, що будинки відповідача можуть зруйнуватися, що створює загрозу та небезпеку для майна та здоров`я позивача.

Постановою Верховного суду складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.02.2023 року у цивільній справі №175/4348/17, якою рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року, було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, встановлено, суди попередніх інстанцій не врахували вказівки, викладені у постанові суду касаційної інстанції у справі, що переглядається, належним чином не перевірили доводи позивача щодо порушення його прав, зокрема: розташування стіни прибудови садового будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , що пролягає по межі між ділянкою № НОМЕР_1 , затінення земельної ділянки позивача, стікання атмосферних опадів та насипання шлаку на його земельну ділянку, що також підтверджується висновком експертного будівельно-технічного дослідження, складеного 06 листопада 2017 року № 104/17.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 29 серпня 2023 року у справі було призначено судову будівельну-технічну експертизу на вирішення експертизи було поставлено наступні питання:

-Чи відповідає розташування зведених будівель, споруд та їх конструктивних елементів, в тому числі, з урахуванням їх технічного стану, які знаходяться на земельній ділянці № НОМЕР_2 садівничого товариства «Урожай» Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, яка належить ОСОБА_2 , вимогам ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій»?

Якщо ні:

-В чому полягає така невідповідність?

-Які є варіанти усунення невідповідностей (знесення будівель, перебудова тощо)?

-Чи можливе усунення невідповідностей шляхом здійснення перебудови об?єктів?

-Якщо так, то які будівельні роботи повинні бути виконані і на яких будівлях?

- Чи відповідають садові будинки літ.А-2 та літ. Б-2 побудовані до 1992 року в садівничому товаристві «Урожай» земельна ділянка № НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_2 нормам ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» п.3.11 будинок садовий, а саме: «Будівля для літнього (сезонного) використання, яка в частині нормування площі забудови, зовнішніх конструкцій та інженерного обладнання не відповідає нормативам, установленим для житлових будинків»;

- Переуступка частини земельної ділянки № НОМЕР_2 ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , може рахуватися як відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку для забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжної ділянки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 або взаємоузгоджене водовідведення.

-визначити фактичну ринкову вартість будівельних робіт (спорудження будівель, їх переобладнання, ремонт, тощо) у разі невідповідності садових будинків ОСОБА_2 на земельній ділянці Мо34 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій»;

- визначення вартості (у разі невідповідності) проектних робіт з проведення будівництва, ремонтних робіт чи реконструкції об?єкту будівництва;

- визначення вартості (у разі невідповідності) будівельних матеріалів для будівництва, ремонтних робіт чи реконструкції об?єкту будівництва;

- чи відповідає розташування зведених будівель та споруд та їх конструктивних елементів, в тому числі, з урахуванням їх технічного стану, на земельній ділянці № НОМЕР_2 в СТ «Урожай» Слобожанської селищної ради, Дніпропетровського району Дніпропетровської області, яка належать ОСОБА_2 по відношенню до зведених будівель та споруд на земельній ділянці № НОМЕР_1 в СТ «Урожай» Слобожанської селищної ради, Дніпропетровського району Дніпропетровської області, яка належать ОСОБА_1 , вимогам діючих норм та нормативно-правових актів у будівництві.

Оплату експертизи було покладено на позивача ОСОБА_1 .

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2023 року було виправлено допущену описку в ухвалі суду про призначення судової будівельно - технічної експертизи від 29.08.2023року, в частині покладення витрат на оплату експертизи, зазначивши:" Оплату судової будівельно технічної експертизи покласти на позивача та відповідача(тел. 050-4805962, представник відповідача 067-630-7537)".

Листом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, повідомлено, що ухвала суду від 29.08.2023 року залишено без виконання судової будівельно-технічної експертизи, оскільки станом на 30.10.2024 року кошти в повному обсязі на рахунок ДніпроНДІСЕ не надійшли. Рахунок №38 ОСОБА_1 було оплачено, оплата по рахунку №39 від ОСОБА_2 до ДніпроНДІСЕ не надходила.

Як вбачається із частини 1 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз (частини перша, друга статті 106 ЦПК України).

Згідно частиною шостою статті 106 ЦПК України експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 106 ЦПК України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Матеріалами справи встановлено та підтверджено представником ОСОБА_5 ОСОБА_4 у суді апеляційної інстанції, що позивач звів інший будинок, відомості є неактуальними, та на теперішній час немає куди підтікати, крім того відповідач вже прийняв міри від затікання води до ділянки позивача.

Також, у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції, колегією суддів була з`ясована думка ОСОБА_1 , щодо призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, оскільки призначена експертиза ухвалою місцевого суду від 29 серпня 2023 року не була проведена через несплату її частини вартості відповідачкою.

ОСОБА_1 , та його представник ОСОБА_3 , відмовились від проведення експертизи, просили апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі, оскаржуване рішення суду від 17 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, оскільки останній відмовився від призначення експертизи за для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі, а без спеціальних знань експерта даний спір вирішити неможливо, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач звів інший будинок, відомості є неактуальними,

Доводи скарги позивача, що через несплату відповідачкою частини суми за проведення експертизи її не було проведено, апеляційний суд вважає недоречними, оскільки згідно ч. 2 ст. 135 ЦПК України суд може зобов`язати учасника справи, який заявив клопотання про виклик свідка, призначення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача, забезпечення, витребування або огляд доказів за їх місцезнаходженням, попередньо (авансом) оплатити витрати, пов`язані з відповідною процесуальною дією, а тому апеляційний суд вважає, що за для розгляду даної справи та отримання відповідного висновку експерта, сама позивач мав сплатити проведення експерти, та у подальшому у випадку задоволення позову, мав право та компенсацію витрачених коштів, а отже послання щодо неналежних виконань обов`язків відповідача є хибними.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Карлаш Іван Анатолійовичзалишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 грудня 2025 року.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська