ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9288/25 Справа № 182/3482/22 Головуючий у першій інстанції: Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Марченко С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі судді Кобеляцької-Шаховал І.О. від 19 червня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Міністерство оборони України, ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на військовій службі у Збройних Силах України та після 24.02.2022 року захищав територіальну цілісність України від воєнної агресії Російської Федерації. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 загинув під час виконання ним обов`язків військової служби у війні з російськими окупантами. З 2019 року вона з ОСОБА_4 перебували у стосунках та спільно проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою по АДРЕСА_1 , що підтверджується актом №116, виданим керівником ОСББ «Калина-219» від 05.05.2022 року. За період перебування у сімейних стосунках ними спільно були придбані різні товари для дому та облаштування квартири, в якій вони проживали разом. Весь час ОСОБА_4 постійно утримував її з синами до моменту своєї смерті. Вони мали намір офіційно зареєструвати свої стосунки та укласти між собою шлюб, але не встигли. 24.03.2022 року ОСОБА_4 було складено рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 щодо дозволу на реєстрацію шлюбу, відповідно до п.1.1. Постанови КМУ №213 від 07.03.2022 року «Деякі питання державної реєстрації шлюбу в умовах воєнного стану», між ними. Після цього, вона звернулась до Нікопольського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) щодо укладання шлюбу між нею та ОСОБА_4 , де їй зазначили, що необхідно надати оригінал вказаного рапорту. Однак, згодом їй стало відомо, що ОСОБА_4 , який був військовослужбовцем Збройних Сил України, загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 при виконанні своїх військових обов`язків по захисту України від воєнної агресії Російської Федерації. Тобто, у період перебування з ОСОБА_4 у цивільному шлюбі в них склались усталені відносини, що притаманні подружжю, вони вели спільне господарство, проводили спільний відпочинок, святкували разом як свої дні народження, так і дні народження її дітей, а також інші свята, разом здійснювали покупки, придбавали продукти харчування, предмети домашньої обстановки, побутової техніки, сумісно робили ремонт у квартирі, в якій проживали разом, сплачували комунальні послуги. Тобто, між нею та ОСОБА_4 склались характерні для шлюбних стосунків права та обов`язки. Тому позивачка просила встановити факт проживання однією сім`єю її та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно змісту позовної заяви, вказаний факт має для позивачки юридичне значення, оскільки вона має намір отримати одноразову грошову допомогу, яка передбачена Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2025 року позов задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та закриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом установлено, що позивачка є власницею квартири по АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 від 18.09.2004, що підтверджується також копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5171837, виданого КП "Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації" 25.10.2004 (а.с. 59 т.1).

Відповідно до акту №116, затвердженого 05.05.2022 керівником ОСББ «Калина -219», за адресою по АДРЕСА_1 , з квітня 2019 року проживали без реєстрації ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , 2010 року народження, ОСОБА_6 , 2019 року народження, ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.58 т.1).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на військовій службі у Збройних Силах України та захищаючи територіальну цілісність України від воєнної агресії російської федерації, ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув (а.с.12, 13).

Згідно копії виписок з особового рахунку, відкритого в АТ КБ "ПриватБанк" на ім`я позивачки, за період з 12.10.2019 по 04.03.2022, у цей період на рахунок позивачки здійснювались перекази коштів від ОСОБА_4 з призначенням - переказ особистих коштів (а.с. 60-74 т.1).

Позивачкою також надано копію рапорту, складеного на ім`я командира військової частини старшим солдатом ОСОБА_4 24.03.2022, відповідно до якого він просив дозволу на реєстрацію шлюбу між ним та ОСОБА_1 ; прізвище нареченої просить залишити без змін (а.с. 81 т.1).

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) Покровської міської державної нотаріальної контори №73147543 від 11.07.2023, спадкова справа після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заводилась (а.с. 114 т.1); за життя ОСОБА_4 заповіту не склав, що підтверджується довідкою зі Спадкового реєстру (заповіту/спадкові договори) №73147562 від 11.07.2023 (а.с. 113 т.1).

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян (постанова Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі №343/481/22).

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебували у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №695/1732/16-ц).

Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Така позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року в справі №531/295/19.

Суд не може встановити факт проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу, якщо один з них перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, оскільки це порушує презумпцію одношлюбності, закріплену ст. 25 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Сімейного кодексу України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Статтею 25 Сімейного кодексу України, визначено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

Згідно ч. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Виходячи з наведеного, право на встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу виникає лише після припинення попереднього шлюбу.

Тобто, суд не зможе встановити факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у випадку, якщо один з них перебував у зареєстрованому шлюбі, оскільки це прямо суперечить вимогам статті 25 Сімейного кодексу України.

Відповідна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 12 березня 2025 року в справі №336/1978/23 (провадження №61-15936св24).

Звернувшись з даним позовом, позивачка вказала, що встановлення факту її проживання однієї сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, з ОСОБА_4 , може вплинути на права сестри останнього ОСОБА_2 .

Однак, позивачка не звернула увагу на те, що встановлення вказаного вище факту впливає на права дитини ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зокрема, у зв`язку з правом на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, яке мають члени сім`ї, батьки, утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця. Це підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 01.04.2025 Нікопольським відділом ДРАЦС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 69 т.2).

На час відкриття спадщини (смерті батька) ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було повних 14 років.

Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України): перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки; друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця; четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування).

Частиною четвертою статті 1268 ЦК України встановлено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Зазначене вище свідоцтво про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_3 , видане Нікопольським відділом ДРАЦС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - 01 квітня 2025 року, тобто існувало на час ухвалення місцевим судом оскаржуваного рішення 19 червня 2025 року (а.с. 69 т.2).

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч.1 та ч. 6 ст. 367 ЦПК України).

Згідно ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Зі змісту положень ст. 48 ЦПК України вбачається, що відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у ч.ч. 1, 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Визначення відповідачів, предмету та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 15 травня 2019 року у справах №№552/91/18, 554/9144/17).

Однак за власною ініціативою суд не може залучити до участі в справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача (наведену правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 910/7122/17).

На стадії апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості замінити первісного відповідача належним відповідачем або залучити до участі в справі іншу особу, як співвідповідача.

Вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав (схожий за змістом висновок викладено в пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що позивачка просить встановити факт її проживання однієї сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, з ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ; приймаючи до уваги, що до участі у справі судом першої інстанції не було залучено у якості співвідповідачів сина ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - колегія дійшла висновку про відсутність підстав длязадоволення позову.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, допустив порушення норм процесуального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволення позовних вимог.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Позивачка, за наявності підстав, не позбавлена можливості, на захист своїх прав та законних інтересів, звернутись до суду з іншим позовом до належного кола відповідачів.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Міністерство оборони України, ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25 грудня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова