П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Юзькової О.Л., у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної м. Києві державної адміністрації, Служба в справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та встановлення способів участі у спілкуванні та вихованні дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила суд:

зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його вихованні;

визначити спосіб участі матері ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом встановлення систематичних побачень з дитиною за наступних умов та графіком:

кожна перша та третя субота щомісяця з 10.00 год. до 18.00 год. за місцем проживання матері або за місцем перебування матері, без присутності батька дитини та/або будь-яких третіх осіб з боку батька дитини;

кожна друга та четверта неділя щомісяця з 10.00 год. до 18.00 год. за місцем проживання матері або за місцем перебування матері, без присутності батька дитини та/або будь-яких третіх осіб з боку батька дитини;

періодичних побачень щороку у дні сімейних свят: ІНФОРМАЦІЯ_5 - день народження матері; ІНФОРМАЦІЯ_2 - день народження молодшої сестри ОСОБА_5 - протягом часу, починаючи після закінчення навчань у школі та гуртків до 19.00 год., якщо день припадає на робочий день, або з 10.00 год. до 18.00 год., якщо день припадає на вихідний, за місцем проживання матері або за місцем перебування матері, без присутності батька дитини та/або будь-яких третіх осіб з боку батька дитини;

періодичних побачень у день народження сина протягом часу, починаючи після закінчення навчань у школі та гуртків, якщо день припадає на робочий день, з 14 год. по 18.00 год., або з 10.00 год. до 14.00 год., якщо день припадає на вихідний, за місцем проживання матері або за місцем перебування матері, без присутності батька дитини та/або будь-яких третіх осіб з боку батька дитини;

спільного щорічного відпочинку матері з сином в період літніх канікул у навчальному закладі протягом 12 днів щомісяця (червня, липня та серпня) з ночівлею за місцем проживання матері чи її перебування на відпочинку разом з сином, без присутності батька дитини та/або будь-яких третіх осіб з боку батька дитини із завчасним його попередженням та з обов`язковим здійсненням супроводу дитини з місця її проживання та повернення дитини за місцем її проживання до батька;

перша половина осінніх, зимових та весняних канікул з ночівлею за місцем проживання матері і без присутності батька дитини та/або будь-яких третіх осіб з боку батька дитини;

необмежена кількість спілкування матері дитини з сином через засоби телефонного зв`язку (відеозв`язку), мережі інтернет;

в інший час за спільним погодженням батька та матері.

Визначити місце спілкування з сином: місце проживання матері або місце перебування матері, в тому числі, але не виключно, дитячі майданчики, парки, сквери, цирк, театр, бібліотеки, виставки, дитячі дошкільні заклади, заклади охорони здоров`я, зоопарки, санаторії, освітні заклади, музеї, заклади харчування, кінотеатри, стадіони, інші заклади на території України та за її межами, які будуть відвідуватись мамою та дитиною спільно з метою забезпечення її фізичного, духовного та морального розвитку та підготовки до самостійного життя.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 листопада 2011 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 665. ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народився син ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька ОСОБА_5 . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. Син ОСОБА_4 після розірвання шлюбу залишився проживати з відповідачем. В той час, як мати продовжувала, як і раніше, брати участь у вихованні сина. Натомість відповідач почав створювати перешкоди у спілкування матері і дитини. Це проявляється у тому, що відповідач перестав відповідати на телефонні дзвінки, не надає інформацію про розвиток і стан здоров`я дитини. Також відповідач не погоджується на побачення позивача із сином, проведення з ним дозвілля. Протягом останнього часу позивачем виявлено відсутність дитини за її місцем проживання з відповідачем. Місце знаходження ОСОБА_6 його матері не повідомляється, а отже їй не відомі умови проживання сина, дотримання відповідачем безпекових заходів і, зокрема, перебування дитини в укритті під час повітряної тривоги. Зазначене вище фактично створює перешкоди матері в участі у житті дитини, що насамперед наносить значну шкоду інтересам дитини та порушує права позивача.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 липня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 , у спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено ОСОБА_1 , спосіб участі матері у спілкуванні та вихованні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- кожна перша та третя субота щомісяця з 10.00 год. до 18.00 год. без присутності батька дитини;

- кожна друга та четверта неділя щомісяця з 10.00 год. до 18.00 год. без присутності батька;

- періодичних побачень щороку у дні сімейних свят, без присутності батька; в інший час за спільним погодженням батька та матері;

- безперешкодне необмежене спілкування матері з дитиною засобами телефонного та електронного зв`язку, якими користується дитина, з урахуванням розпорядку дня та зайнятості дитини.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визначення способів участі матері у спілкуванні та вихованні сина, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на аналогічні обставини викладені нею у позовній заяві та вказує, що суд першої інстанції з необґрунтованих підстав, вирішив не задовольняти вимоги про спільні побачення матері з сином в період канікул, взявши за основу пропозицію третьої особи, а саме: висновок комісії з питань захисту прав дитини Золочівської сільської ради від 25 квітня 2025 року. Фактично, суд першої інстанції, вирішив не дозволяти матері перебувати з дитиною з ночівлею за місцем проживання/перебування першої, враховуючи те, що в інші дні побачення відбуватимуться лише вдень. При цьому, судом першої інстанції не було вказано про мотиви відмови, жодних переконливих доказів, які б дали змогу дійти висновку, зокрема, щодо того, що зустрічі з ночівлею з сином в період канікул може суперечити інтересам дитини також не було наведено.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в частині позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його вихованні,сторонами не оскаржується, а відтак, у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року.

Під час шлюбу у сторін народилися діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після розірвання шлюбу, ОСОБА_7 проживає разом із батьком, а донька сторін разом із матір`ю, що не заперечується сторонами.

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Місцем проживання ОСОБА_1 є кв. АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Фактичним місцем проживання відповідача є АДРЕСА_4 .

У висновку Служби в справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради, щодо участі матері у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджений рішенням виконавчого комітету Золочівської сільської ради від 25 квітня 2025 року № 100, зазначено, що малолітній ОСОБА_4 проживає разом з батьком ОСОБА_3 та його співмешканкою ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_4 . Є окрема кімната, облаштоване робоче місце. Дитина забезпечена всім необхідним. ОСОБА_7 навчається в Гнідинському ліцеї ім. Петра Яцика в 7-Б класі. Батько дитини приділяє належну увагу вихованню сина, цікавиться його навчанням та успіхами.

Крім того, комісією з питань захисту прав дитини Золочівської сільської ради вказано, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задовольняють базові потреби дитини. Під час розмови з ОСОБА_9 з`ясовано, що він і надалі хоче проживати разом з батьком, який належним чином піклується про нього, не проти спілкування з матір`ю.

Також висновок щодо участі матері у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 місить рекомендацію ОСОБА_3 не чинити позивачу перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, сприяти зустрічі на налагодженні контакту дитини з матір`ю.

ОСОБА_7 , 2012 року народження до 2024 року навчався в спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 97 імені О. Теліги з поглибленим вивченням англійської мови Шевченківського району м. Києва.

З наказу Гнідинського ліцею імені Петра Яцика Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області № 40-у від 17 липня 2024 року Про зарахування учнів вбачається, що ОСОБА_4 зараховано до складу учнів ОСОБА_10 ліцею учнем 7-Б класу.

З характеристики ОСОБА_4 , учня 6-В класу, наданої директором вищезазначеного навчального закладу вбачається, що мати учня ОСОБА_11 , здійснювала постійний контроль за успішністю та поведінкою дитини, співпрацювала з класним керівником, проявляла зацікавленість в успіхах сина. Мати приймала активну участь у житті класу, регулярно відвідувала батьківськи збори, цікавилась життям дитини та забезпечувала відвідування навчальних екскурсій, організовувала правильне проведення вільного часу.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторони у справі фактично визнають право матері та спілкування з сином, з огляду на наявність напружених відносин між ОСОБА_1 та дитиною, беручи до уваги інтереси неповнолітнього, суд вважав за можливе покласти в основу рішення щодо визначення способів участі матері у вихованні та спілкуванні з дитиною пропозицію третьої особи. Визначаючи дні та години побачень за запропонованим органом опіки та піклування графіком, суд виходив з того, що спілкування матері зі своїм сином без присутності батька не призведе до погіршення самопочуття дитини та її гармонійного стану, оскільки даний проміжок часу є незначним та не спричинить негативних наслідків для дитини, а дозволить налагодити психологічний контакт останньої з позивачем.

Апеляційний суд не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частиною першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що мати, яка проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, визначаючи спосіб участі матері у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків, та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення в цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи.

Таки висновки узгоджуються з постановами Верховного Суду від 13 червня 2024 року в справі № 675/1124/22 (провадження № 61-1049св24), від 29 травня 2024 року в справі № 686/15230/23 (провадження № 61-3812св24) та інших.

Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року в справі № 562/1686/18 (провадження № 61-16928св20) наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Сам факт емоційно напружених відносин між колишнім (фактичним) подружжям та особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та її право на спілкування з кожним із батьків.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України у процесу розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23 та ін.).

Частково задовольняючи позовні вимоги та визначаючи способи участі у вихованні та спілкуванні позивача з сином, суд першої інстанції, врахувавши висновок органу опіки та піклування, щодо встановлення способу участі матері у вихованні дитини та спілкуванні з сином наступним чином: кожна перша та третя субота щомісяця з 10.00 год. до 18.00 год. без присутності батька дитини; кожна друга та четверта неділя щомісяця з 10.00 год. до 18.00 год. без присутності батька; періодичних побачень щороку у дні сімейних свят, без присутності батька; в інший час за спільним погодженням батька та матері; безперешкодне необмежене спілкування матері з дитиною засобами телефонного та електронного зв`язку, якими користується дитина, з урахуванням розпорядку дня та зайнятості дитини, вважав, що такий графік складений з урахуванням інтересів дитини, відповідає її режиму, надасть можливість позивачу згідно з вимогами статті 157 СК України достатньою мірою спілкуватися з сином, приділяти йому увагу, брати участь у його розвитку та вихованні.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Виходячи з викладених норм права, під час прийняття рішення судом першої інстанції було порушено закріплений у положеннях чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Визначений спосіб спілкування матері з сином та її участь у її вихованні не відповідає інтересам як дитини, так і матері.

Встановлений судом першої інстанції графік побачень матері з сином є обмеженим, години спілкування матері з дитиною є недостатніми, для налагодження та підтримання контакту з дитиною. Обмежуючи позивача в спільному щорічному відпочинку матері з сином з ночівлею, під час свят та канікул, суд першої інстанції не встановив та не навів обґрунтованих мотивів такого обмеження.

Не містить посилання на такі обставини і наданий суду висновок органу опіки і піклування.

Виходячи з зазначеного, колегія суддів вважає, що способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, які були визначені судом першої інстанції, не повною мірою відповідають розумному балансу участі матері у вихованні сина, а спосіб спілкування має епізодичний характер, що штучно, без наявності будь-яких перешкод обмежує вільне особисте спілкування дитини та матері.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів, які б вказували на не можливість, не доцільність чи небезпечність для дитини побачення з матір`ю під час спільного щорічного відпочинку матері з сином в період літніх канікул у навчальному закладі протягом 12 днів щомісяця (червня, липня та серпня) з ночівлею за місцем проживання матері чи її перебування на відпочинку разом з сином, без присутності батька дитини та/або будь - яких третіх осіб з боку батька дитини із завчасним його попередженням та з обов`язковим здійсненням супроводу дитини з місця її проживання та повернення дитини за місцем її проживання до батька та в період першої половини осінніх, зимових та весняних канікул з ночівлею за місцем проживання матері і без присутності батька дитини та/або будь - яких третіх осіб з боку батька дитини.

В даному випадку, апеляційний суд виходить з того, що право матері на спілкування з дитиною є її незаперечним правом, а спілкування дитини з матір`ю відповідає інтересам дитини. Матір, яка проживає окремо від своєї дитини, має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Встановлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з нею.

Відповідач не надав та матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що спілкування матері з дитиною, що є предметом спору у цій справі, порушує інтереси дитини та дії позивача негативно впливають на психологічне та фізичне здоров`я сина чи є не бажаним для останнього.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції частково не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.

Заявляючи в апеляційній скарзі вимоги про скасування рішення в частині визначення способів участі матері у спілкуванні та вихованні дитини, позивач не звернула уваги, що її апеляційна скарга не містить доводів незаконності чи не обґрунтованості рішення в частині, що не охоплена вирішенням питання побачень матері та дитини під час спільного щорічного відпочинку матері з сином в період літніх канікул у навчальному закладі протягом 12 днів щомісяця (червня, липня та серпня) з ночівлею за місцем проживання матері чи її перебування на відпочинку разом з сином, без присутності батька дитини та/або будь - яких третіх осіб з боку батька дитини із завчасним його попередженням та з обов`язковим здійсненням супроводу дитини з місця її проживання та повернення дитини за місцем її проживання до батька та в період першої половини осінніх, зимових та весняних канікул з ночівлею за місцем проживання матері і без присутності батька дитини та/або будь - яких третіх осіб з боку батька дитини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Підстав до виходу за межі доводів апеляційної скарги судом не встановлено. За таких обставин вимоги апеляційної скарги про повне скасування рішення в частині визначення способів участі матері у спілкуванні та вихованні дитини задоволені бути не можуть.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 липня 2025 року в частині відмови в задоволенні позову скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Визначити спосіб участі матері ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом встановлення систематичних побачень з дитиною за наступних умов та графіком:

спільного щорічного відпочинку матері з сином в період літніх канікул у навчальному закладі протягом 12 днів щомісяця (червня, липня та серпня) з ночівлею за місцем проживання матері чи її перебування на відпочинку разом з сином, без присутності батька дитини та/або будь-яких третіх осіб з боку батька дитини із завчасним його попередженням та з обов`язковим здійсненням супроводу дитини з місця її проживання та повернення дитини за місцем її проживання до батька;

перша половина осінніх, зимових та весняних канікул з ночівлею за місцем проживання матері і без присутності батька дитини та/або будь-яких третіх осіб з боку батька дитини.

В задоволенні іншої частини вимог апеляційної скарги відмовити.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 липня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 3 633,60 (три тисячі шістсот тридцять три) гривні 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2025 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.