провадження № 2/208/1887/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

02 червня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі: головуючого судді Похвалітої С.М., за участі секретаря судового засідання Шабельника Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янське в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовною заявою до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в період з 16.03.2010 по 22.08.2024 року позивач працювала у ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська».

22.08.2024 року позивача звільнено за ст. 38 КЗпП України. Однак, з моменту звільнення до подачі даної позовної заяви, з позивачем не проведений розрахунок по заборгованості з заробітній плати.

Відповідно до довідки про заробітну плату, за період з 01.01.2020 по 22.08.2024 року, відповідачем нарахована заробітна плата у розмірі 447394,55 грн.(після утримання обов`язкових платежів та зборів).

Водночас, як вбачається з виписки по рахунку позивача, на яку він отримував заробітну плату, за період з 01.01.2020 по 22.08.2024, ТОВ «Краснолиманська» перерахувало заробітну плату у розмірі 409428,95 грн. Отже з наведеного вбачається, що відповідач заборгував заробітну плату у розмірі 37965,60 грн.

Відповідачем (як податковим агентом) не подано відомості за 3 квартал 2024 року, позивач позбавлений можливості вказати розмір заборгованості за 3 квартал 2024 року.

Крім того, у позивача наявні дні не використаної відпустки, у кількості 77 дні,. Відповідно до п. 7 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Отже, розмір компенсації невикористаної відпустки складає (158545,25/ 365 х 77) = 33 446,53 грн.

Тому просить суд стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2020 по 22.08.2024 року, у розмірі 71 412,13 грн.

10.02.2025 р. ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Позивач в судове засідання не з`явився, адвокат надала до суду заяву, у якій просить розглядати справу за відсутності позивача та його представника, вимоги підтримує в повному обсязі, проти прийняття заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, заяв та клопотань до суду не надав. Правом на подання відзиву не скористався.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань не надходило.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести

Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

Судом встановлено, що згідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 16.03.2010 по 22.08.2024 року позивач працювала у ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська». Наказом № 1216/к звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до розрахункового листа за серпень 2024 року позивачу нараховано до виплати 31 421,43 грн.

Конституцією України гарантується право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

За змістом положень статей 10,11 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справу на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі ст.94 КЗпП України,ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до ст.115 КЗпП України,ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується до початку відпустки, якщо інше не передбачено трудовим або колективним договором.

Частина 1ст.47 КЗпП України зобов`язує роботодавця у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму (ч.2 ст.116 ЦПК України).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до ст. 1. Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та -71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам 11 проти Німеччини», заява №9 42527/98 тощо) «майно може являти собою існуюче майно або засоби, включаючи «право вимоги відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1. Протоколу №№1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами Кодексу Законів України про працю, Закону України «Про оплату праці», а позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 05.05.2017, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», судам роз`яснено, ще необхідно враховувати, що норми і гарантії оплати праці, визначені законодавством для працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, с мінімальними державними гарантіями і тому при договірному регулюванні вони не можуть бути погіршені. Йдеться як про мінімальний розмір заробітної плати, так і про норми оплати праці, зокрема за час простою.

Однак, відповідач при звільненні так і не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив позивачу нараховану йому заробітну плату.

Згідно з частинами 1,4 статті 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами, встановленими частинами 1, 3 статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З аналізу наявних у матеріалах справи доказів та виходячи з вищезазначених норм матеріального права й враховуючи процесуальну поведінку відповідача, що виразилася в ігноруванні виниклого спору, в тому числі невиконанні вимог ухвали суду щодо надання витребуваних документів вбачається, що відповідачами допущено порушення приписів трудового законодавства, що призвели до утворення заборгованості із заробітної плати перед позивачем.

Виходячи з зазначеного, судом приймається розрахунок позивача, та вважає доведеним та таким, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2020 по 22.08.2024 року, у розмірі 37 965,60 грн. та компенсацію за невикорситану відпустку у кількості 7 діб у розмірі 33 446,53 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову, відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору в розмірі 1211,20 покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 38, 47, 116, 117, 233 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 280-289 352 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі, задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», , адреса 85310, Україна, місто Покровськ, Донецька обл., місто Родинське, вулиця Перемоги, будинок, 9, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса, АДРЕСА_1 , заборгованість по заробітній платі з 01.01.2020 по 22.08.2024 року у розмірі 37 965 (тридцять сім тисяч девятсот шістдесят пять) грн. 60 коп. та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 33 446 (тридцять три тисячі чотириста сорок шість) грн. 53 коп., загальна сума складає 71 412 (сімдецят одна тисяча чотириста дванадцять) грн. 13 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», , адреса 85310, Україна, місто Покровськ, Донецька обл., місто Родинське, вулиця Перемоги, будинок, 9, на користь держави судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса, АДРЕСА_1 .

Відповідач - Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська», , адреса 85310, Україна, місто Покровськ, Донецька обл., місто Родинське, вулиця Перемоги, будинок, 9.

Суддя Похваліта С. М.