Провадження №2/359/1608/2024
Справа №359/636/25
24.11.2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Чирки С.С.
при секретарі судового засідання Кривохижі О.М.
прокурора Гайфуліної Н.П.
представника третьої особи Олійник А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бориспіль цивільну справу за позовом виконувача обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області, діючої в інтересах держави в особі Бориспільської районної державної адміністрації Київської області до ОСОБА_1 , третя особа Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» про витребування земельної ділянки
22 січня 2025 року ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного та призначено підготовче судове засідання.
14 квітня 2025 року ухвалою Бориспільського міськрайонного суду закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду занесеної до протоколу судового засідання від 13 листопада 2025 року, вирішено проводити заочний розгляд цивільної справи.
У судовому засіданні прокурор Гайфуліна Н.П. позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні.
Представники Бориспільської РДА Київської області та відповідач у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Представник третьої особи Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліми України» у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив.
Заслухавши думку прокурора, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлено, що рішенням Головурівської сільської ради №921 від 29 травня 2008 року (а.с.42), був затверджений проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0604 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
18 червня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки. Внаслідок чого, спірна земельна ділянка перешила у власність ОСОБА_1 (а.с.26-29).
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №406640311 від 04 грудня 2024 року (а.с.23-25) вбачається, що станом на 04 грудня 2024 року власником спірної земельної ділянки є ОСОБА_1 .
Відповідно до ст.80 ЗК України самостійним суб`єктом права власності на землю є, зокрема, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.
Згідно з ст.84 ЗК України в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.
Відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Згідно з ст.122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Відповідно до ч.1 ст.55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.
Згідно з ст.57 ЗК України та ч.1 ст.17 ЛК України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.
Відповідно до ч.2 ст.84 ЗК України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
Згідно з ст.5 ЛК України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.
Відповідно до ст.7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.
Згідно з ст.8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.
Відповідно до ст.9 ЛК України у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. У комунальній власності можуть перебувати й інші ліси, набуті або віднесені до об`єктів комунальної власності в установленому законом порядку. Право комунальної власності на ліси реалізується територіальними громадами безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування.
За правилом ч.4 ст.18 ЛК України довгострокове тимчасове користування лісами державної та комунальної власності здійснюється без вилучення земельних ділянок у постійних користувачів лісами на підставі рішення відповідних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з постійними користувачами лісами та органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.
Згідно з ч.5 ст.27 ЛК України Кабінет Міністрів України у сфері лісових відносин передає у власність, надає у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності.
Відповідно до ч.1 ст.149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.
Згідно з п.5 Розділу VІІІ «Прикінцеві положення» ЛК України в редакції, чинній до 16.01.2020 року, до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року в справі №183/1617/16, від 23 жовтня 2019 року в справі №488/402/16-ц, Верховний Суд в постанові від 30 січня 2018 року в справі №707/2192/15-ц, від 13 червня 2018 року в справі №278/1735/15-ц планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. При вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки у користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п.5 Розділу VІІІ «Прикінцеві положення» ЛК України.
Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Згідно з ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним
Згідно з п.1 ч.3 ст.2, ч.4 ст.10 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є верховенство права. Цей принцип полягає у тому, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згода на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до п.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, спірна земельна ділянка в силу положень ст.ст.55, 57, 84 ЗК України, ст.5 ЛК України відносилась до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовувалась для ведення лісового господарства в порядку, визначеному ЛК України. Рішення Головурівської сільської ради №921 від 29 травня 2008 року прийнято з порушенням норм земельного та лісового господарства, оскільки землі лісогосподарського призначення не можуть передаватись у користування для інших потреб без їх вилучення у постійних користувачів. При цьому розмежування повноважень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування по розпорядженню землями державного та комунальної власності визначено ст.118, 122, 123, 124 ЗК України. Кабінет Міністрів України вилучає, зокрема, земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні ліси для не лісогосподарських потреб. Ці обставини свідчать про те, що питання надання у приватну власність земельної ділянки лісогосподарського призначення не відносилось до повноважень Головурівської сільської ради. Припинення права користування землями державного лісового фонду було здійснено вказаним органом місцевого самоврядування з перевищенням повноважень, передбачених ч.1 ст.122, ч.3 ст.149 ЗК України.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Встановлено, що Київська обласна прокуратура сплатила судовий збір в розмірі 3028 гривень 00 копійок за пред`явлення позову. Ця обставина підтверджується платіжною інструкцією №3151 від 25 жовтня 2024 року (а.с.22). Пред`явлений позов задоволений в повному обсязі.
З огляду на це суд приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь Київської обласної прокуратури належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 3028 гривень 00 копійок.
Керуючись п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268, ст.ст.280-281 ЦПК України, суд,
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 04 грудня 2025 року.
Суддя Чирка С.С.