Справа № 2/2218/8389/11
Провадження № 4-с/686/113/25
УХВАЛА

09 грудня 2025 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Мазурок О.В.

при секретарі Колісник Л.В.

за участі: заявника ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконною постанови державного виконавця від 31.07.2025 року про арешт і розшук автомобіля, зобов`язання припинення розшуку автомобіля та визнання дії державного виконавця незаконними, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою про визнання незаконною постанови державного виконавця від 31.07.2025 року про арешт і розшук автомобіля, зобов`язання припинення розшуку автомобіля та визнання дії державного виконавця незаконними. Просить визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Дяка О від 31.07.2025 р., про арешт і розшук його автомобіля ТОYОТА, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 . Зобов`язати державного виконавця припинити розшук автомобіля. Визнати дії державного виконавця незаконними в частині, що порушує його конституційні права.

На обґрунтування скарги вказав, що він, є боржником у виконавчому провадженні № 77104330, відкритому на підставі заяви ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулі роки.

31.07.2025 р. державним виконавцем Дяком О. було винесено постанову

№ 82089/25.17-42 про оголошення в розшук його автомобіля ТОYОТА, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 .

Він вважає цю постанову незаконною та такою, що порушує його конституційні права, з наступних підстав: він є особою з обмеженими фізичними можливостями: пересуваюсь з тростиною, має підтверджуючі медичні довідки. Він доглядаю за своєю матір`ю ( 80 років ), яка не виходить на вулицю та потребує постійного медичного догляду і перевезення до лікарень, на масаж, по ліки тощо. Його автомобіль є єдиним засобом пересування, який дозволяє забезпечувати його потреби та догляд за матір`ю. Арешт авто завдав прямої шкоди моєму здоров`ю: після арешту він змушений був їхати до аптеки велосипедом, впав на дорозі та отримав травми 18.08.2025 р., його забрала швидка допомога, у травмпункті наклали 12 швів на долоню та 5 швів на коліно. Є відповідна медична довідка. Державний виконавець не врахував принцип пропорційності (ст. 18 Закону України Про виконавче провадження) та порушив його право на соціальний захист і доступ до медичної допомоги (ст. 46 Конституції України). Арешт і розшук авто створюють реальну загрозу його життю і здоров`ю та унеможливлюють догляд за матір`ю.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримав.

ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечили. ОСОБА_2 направила до суду письмові пояснення в яких вказала, що скарга не містить конкретного та реального предмета оскарження. Скаржник просить суд визнати незаконною «Постанову державного виконавця Дяка О.М. від 31.07.2025 року про арешт та розшук автомобіля». Однак зазначена скаржником постанова фактично відсутня у матеріалах виконавчого провадження та не існує як процесуальний акт (Інформація про виконавче провадження додається). За даними виконавчого провадження, Другим відділом ДВС у м. Хмельницькому 31.07.2025 року була винесена лише Постанова про розшук майна боржника, що повністю відповідає вимогам законодавства. Постанова про арешт майна у цей день не виносилась, натомість наявна чинна Постанова про арешт майна від 01.05.2025 РОКУ, яка є єдиною постановою про арешт у справі. Таким чином, заявлена скарга стосується акта, який не існує, а отже, відсутні будь-які підстави для її розгляду судом по суті. З огляду на приписи ст. 175, 185, 447 та 449 ЦПК України, скарга не містить конкретного та реального предмета оскарження, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні скарги. Крім того, боржником пропущено строк для оскарження Постанови про арешт майна від 01.05.2025. Боржник не довів наявність підстав для зняття арешту, які визначені ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Посилання боржника на те, що він є «особа з обмеженими фізичними можливостями» не підтверджене належними та допустимими доказами. У законодавстві України відсутнє поняття «особа з обмеженими фізичними можливостями». Використаний боржником вираз має виключно соціально-побутовий характер і не створює жодних юридичних наслідків у сфері виконавчого провадження. Відповідно, вказане посилання не може впливати на правомірність постанов державного виконавця або бути підставою для зняття арешту з майна. Боржником не доведено, що особа, за яку він нібито здійснює догляд, є його матір`ю. Жодних документів, що підтверджують родинний зв`язок, він не подав. Тому відповідне твердження ґрунтується виключно на словах скаржника та не підтверджене належними і допустимими доказами, як цього вимагають ст. 76-79 ЦПК України. Так само не підтверджено факту здійснення постійного догляду. Догляд за родичами у тому числі літніми або такими, що потребують допомоги не належить до таких підстав і не звільняє боржника від виконання обов`язку щодо сплати аліментів.

Отже, зазначені доводи не мають ні правового значення, ні причинно - наслідкового зв`язку з предметом оскарження правомірністю постанови державного виконавця про арешт майна. Щодо твердження боржника, що автомобіль є «єдиним засобом пересування». Посилання боржника на те, що арештований автомобіль є його «єдиним засобом пересування», не впливає на законність постанови про арешт майна. Арешт транспортного засобу не позбавляє боржника можливості користуватися іншими видами транспорту. По-друге, навіть якщо транспортний засіб є «єдиним», це не є підставою для скасування арешту. Закон встановлює вичерпний перелік майна, на яке не може бути звернено стягнення (Додаток 1 до Закону України «Про виконавче провадження»), і автомобіль боржника до нього не входить. Право керування транспортним засобом може бути реалізоване особою не тільки з використанням власного транспортного засобу, а і за наймом, орендою, тощо, і арешт на транспортний засіб жодним чином не позбавляє особу скористатись таким правом за для отримання доходів від трудової чи підприємницької діяльності тощо. Також, боржник не довів існування будь-якого причинно-наслідкового зв`язку між винесенням постанови про арешт майна та погіршенням свого стану здоров`я. Сама постанова про арешт майна є юридичним актом, що встановлює обмеження на розпорядження майном. Вона не має фізичного впливу і не може спричинити шкоду здоров`ю. Відтак такі твердження є непідтвердженими та не мають правового значення для оцінки законності дій державного виконавця. Виконавчий лист №2218/8389/2011 від 05.02.2025 є чинним, не скасований. Станом на день подання письмових пояснень заборгованість по виконавчому провадженню N977104330 не погашена. У державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту відповідно до закону.

Представник Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Направив до суду письмові пояснення в яких вказав, що у Другому відділі Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження за виконавчим листом №2218/8389/2011 від 05.02.2025. У ході здійснення примусового виконання державним виконавцем було встановлено, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, не вживає заходів для погашення заборгованості. У зв`язку з цим державний виконавець, керуючись статтями 10, 18, 48, 50, 56 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову про арешт майна та постанову про розшук майна боржника, зокрема: 01.05.2025 року було винесено Постанову про арешт майна боржника (керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Станом на 01.05.2025 РОКУ заборгованість по аліментах становила 253863,63 грн. 31.07.2025 року було винесено Постанову про розшук майна боржника (керуючись частиною третьою статті 36 Закону України «Про виконавче провадження»). Станом на 31.07.2025 РОКУ заборгованість по аліментах становила 253869,63 грн. Скаржником не подано жодних доказів неправомірності дій державного виконавця. Всі процесуальні документи виконавчого провадження були оформлені відповідно до вимог закону та направлені сторонам у належному порядку. Постанови були прийняті обґрунтовано, з дотриманням принципів законності, пропорційності та необхідності. Скаржник просить визнати незаконною «Постанову державного виконавця Ляка О.М. від 31.07.2025 р. про арешт та розшук автомобіля». Другим відділом Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 31.07.2025 року було винесено Постанову про розшук майна боржника. Постанова про арешт майна боржника була винесена 01.05.2025 року Відповідно до

ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скаргу на дії державного виконавця може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. У законодавстві України відсутнє поняття «особа з обмеженими фізичними можливостями». Ні Закон України «Про виконавче провадження», ні Закон України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ», ні інші акти, що регулюють порядок примусового виконання рішень, не містять такого юридичного терміну. Термін «обмежені фізичні можливості» носить соціально-побутовий характер, але не створює жодних юридичних наслідків у сфері виконавчого провадження. Боржником не доведено, що зазначена особа є його матір`ю. Скаржник не надав жодних документів, які підтверджують родинний зв`язок. Тому твердження про догляд за матір`ю ґрунтується виключно на словах скаржника і не підтверджене належними та допустимими доказами, як цього вимагає ст. 76-79 ЦПК України. Не доведено факту здійснення постійного догляду. Скаржник не надав доказів, які підтверджують, що він справді виконує функції з постійного догляду, зокрема:висновків МСЕК чи медзакладу про необхідність постійного стороннього догляду. Навіть за наявності догляду такі обставини не мають правового значення для вирішення питання про накладення арешту за аліментами. Закон України «Про виконавче провадження» визначає вичерпний перелік підстав для зняття або невжиття заходів примусового виконання, зокрема арешту майна. Догляд за родичами навіть літніми чи такими, що потребують сторонньої допомоги не є підставою для: звільнення від сплати аліментів; зняття арешту; зупинення виконавчого провадження. Доводи скаржника не мають причинно-наслідкового зв`язку з предметом оскарження. Питання догляду за літньою особою жодним чином не стосується правомірності постанови державного виконавця щодо накладення арешту за заборгованість зі сплати аліментів. Посилання боржника на те, що арештоване транспортне засіб є його «єдиним засобом пересування», не має правового значення та не впливає на законність постанови державного виконавця про накладення арешту. Постанова про арешт транспортного засобу не позбавляє боржника права користуватися іншими видами транспорту, включаючи: громадський транспорт; соціальне таксі; автомобілі третіх осіб; інші доступні засоби пересування. Закон України «Про виконавче провадження» передбачає, що арешт майна є заходом забезпечення виконання рішення, а не засобом обмеження свободи пересування (ст. 56,57 Закону). Арешт полягає у забороні відчуження, розпорядження чи зміни реєстраційних дій, але не передбачає автоматичної заборони користування автомобілем. По-друге, навіть якщо транспортний засіб є для боржника «єдиним», це не передбачено законом як підстава для скасування арешту чи відмови від його застосування. Перелік виключень передбачений Додатком 1 до Закону є вичерпним і не містить винятків для єдиного автомобіля боржника. Боржником не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між винесенням постанови про арешт та будь-яким погіршенням стану здоров`я. Сама постанова про арешт не створює фізичних наслідків, що могли б впливати на здоров`я особи. Арешт майна це юридичне обмеження щодо можливості відчуження та розпорядження майном, а не фізичний вплив на людину. Оскаржувані постанови державного виконавця винесені: в межах наданих законом повноважень; відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження»; з метою забезпечення реального виконання судового рішення, яке є обов`язковим для всіх органів державної влади та громадян. Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до п.7 ч.4 цієї статті, підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Порядок стягнення аліментів визначається статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно з ч. 2 цієї статті, за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. А тому, дії державного виконавця законні.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 січня 2012 року у справі №2/2218/753/12 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини всіх видів його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 листопада 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 січня 2025 року у справі №2/2218/753/12 видано дублікат виконавчого листа щодо стягнення аліментів із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У Другому відділі Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №77104330 відкрите з виконання виконавчого листа №2218/8389/2011 від 05.02.2025.

Станом на 01.05.2025 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментах становила 253863,63 грн.

01.05.2025 року Головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Дяком О.М. було винесено постанову про арешт майна боржника (керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

31.07.2025 року Головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Дяком О.М. було винесено постанову про розшук майна боржника. Вказаною постановою встановлено, рішення не виконано борг по аліментах в сумі 253879,63 грн. не сплачено. Ураховуючи викладене, керуючись частиною третьою статті 36 Закону України «Про виконавче провадження», оголошено розшук майна боржника: ТОYОТА, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , що належить боржнику ОСОБА_1 .

Станом на 17.11.2025 року заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 становила 268572,88 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком від 17.11.2025 №123873/25.17/42.

Згідно з частиною 1 статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Ч.1 п.1 ч.2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Частинами 5, 6 ст. ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження передбачено, що разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Наявність накладеного виконавцем у процесі виконавчого провадження арешту державного або комунального майна, крім арешту, накладеного у кримінальному провадженні, не перешкоджає продажу шляхом приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства, до складу якого входить таке майно.

Наявність накладеного виконавцем у процесі виконавчого провадження арешту, крім арешту, накладеного за рішенням суду, майна державного підприємства, комунального підприємства, спільного комунального підприємства, приватного підприємства, іноземного підприємства, дочірнього підприємства, підприємства об`єднання громадян, підприємства споживчої кооперації, у тому числі закріпленого за боржником на праві господарського відання або на праві оперативного управління, не є перешкодою для внесення такого майна до статутного капіталу юридичної особи, створеної шляхом перетворення такого підприємства.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією.

Статтею 55 вказаного Закону визначено майно на яке не допускається звернення стягнення на об`єкт довірчої власності за зобов`язаннями довірчого власника, а також на майно, зазначене в Додатку до цього Закону. Не допускається звернення стягнення на нафту та нафтопродукти із складу мінімальних запасів нафти та нафтопродуктів, на які поширюється дія Закону України "Про мінімальні запаси нафти та нафтопродуктів".

Відповідно до п. 12 Переліку майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами згідно Додатку № 1 до Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами не може бути звернено на таке майно ,що належить боржникові - фізичній особі на праві власності або є його часткою у спільній власності, необхідне для боржника, членів його сім`ї та осіб, які перебувають на його утриманні (крім майна та речей, що належать до предметів мистецтва, колекціонування та антикваріату, дорогоцінних металів та дорогоцінного, напів дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення в сировині, необробленому та обробленому вигляді (виробах) ), зокрема, на допоміжні засоби реабілітації, що забезпечують компенсацію або усунення стійких обмежень життєдіяльності людей з інвалідністю та інших категорій осіб, автомобіль, яким відповідно до закону за медичними показаннями забезпечена людина з інвалідністю безоплатно або на пільгових умовах.

ОСОБА_1 не надав до суду докази тому, що він належить до категорії осіб, визначених п. 12 Переліку, а також, що він забезпечений автомобілем ТОYОТА, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 за медичними показаннями, як людина з інвалідністю безоплатно або на пільгових умовах.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дії державного виконавця при виконанні виконавчого листа у справі №2/2218/753/12, правомірні та відсутні підстави для визнання незаконною постанови державного виконавця від 01.05.2025 року про арешт та від 31.07.2025 року про розшук автомобіля

Керуючись Керуючись ст. ст. 447, 448 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання незаконною постанови державного виконавця від 31.07.2025 року про арешт і розшук автомобіля, зобов`язання припинення розшуку автомобіля та визнання дії державного виконавця незаконними відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в 15 денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Повний текст ухвали виготовлено 15.12.2025 року.

Суддя: