Справа № 583/4137/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді - Плотникової Н.Б.

при секретарі - Логвиненко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка Сумської області справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа: ОСОБА_4

про визнання права власності на частину житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

12.09.2025 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Тимченко С.Л. звернувся до суду з позовом про визнання права власності на частину житлового будинку, в якому просить визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на 18/100 будинку садибного типу по АДРЕСА_1 . Позовні вимоги мотивує тим, що після смерті батька позивачки ОСОБА_5 його спадкоємцями стали його дружина ОСОБА_6 , син ОСОБА_7 , дочка ОСОБА_1 (позивачка по справі) та дочка ОСОБА_3 . Всі успадкували по 13/100 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Ще одна дочка спадкодавця - ОСОБА_4 відмовилася від своєї частки на користь позивачки, тому ОСОБА_1 отримала у спадщину 26/100 частини будинку. Водночас неналежний стан свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 19.01.1995 р. мав наслідком помилку у реєстрації частки позивачки, а саме у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано частку 18/100 замість 26/100. В подальшому на підставі договорів дарування та спадкування після смерті матері ОСОБА_6 частки у власності змінилися: у ОСОБА_7 стало 40/100, у ОСОБА_3 13/100, у ОСОБА_1 47/100. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , спадщину у вигляді частки на спірний будинок прийняв його син ОСОБА_2 . Враховуючи, що на даний час за позивачкою належним чином зареєстровано право власності на 29/100 спірного будинку, вважає за можливе висунути вимогу про визнання за позивачкою права власності на 18/100 (47/100-29/100) цього об`єкта нерухомого майна.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Тимченко С.Л. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнала.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнав.

Третя особа: ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, в письмовій заяві просить проводити судове засідання без її участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 .

Після його смерті належну йому частку у житловому будинку по АДРЕСА_1 успадкували за законом: його дружина ОСОБА_6 13/100 частин, син ОСОБА_7 13/100 частин, дочка ОСОБА_1 - 26/100 частин (у зв`язку з відмовою дочки ОСОБА_4 від її частини на користь ОСОБА_1 ), дочка ОСОБА_3 13/100 частин, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 січня 1995 р., виданого державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори Бурбика Т.А., реєстр № 154, копією свідоцтва про право на спадщину від 23 січня 1995 р. (а.с. 16, 17, 18).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 23.01.1995 р. ОСОБА_6 є співвласником на частини у спільному майні подружжя, що складається з 7/10 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 23.01.1995 р.

Таким чином, після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 його дружина - ОСОБА_6 стала власником 48/100 частин житлового будинку (35/100 (7/20) частка у спільній сумісній власності подружжя + 13/100 частка у спадщині законом).

14.08.1997 р. ОСОБА_6 подарувала належні їй 39/100 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 своєму сину - ОСОБА_7 , що підтверджується копією договору дарування від 14.08.1997 р. (а.с. 19).

19.08.1997 р. ОСОБА_6 подарувала належні їй 9/100 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 своїй дочці ОСОБА_8 , що підтверджується копією договору дарування від 19.08.1997 р. (а.с. 47).

10.04.2000 р. ОСОБА_9 подарувала належні їй 17/100 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_7 , що підтверджується копією договору дарування від 10.04.2000 р. (а.с. 20).

15.11.2003 р. ОСОБА_9 уклала шлюб з ОСОБА_10 та змінила прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 » (а.с. 5).

15.05.2006 р. ОСОБА_7 подарував ОСОБА_6 13/100 та ОСОБА_1 29/100 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування частини житлового будинку від 15.05.2006 р. (а.с. 21).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 12.12.2018 р. (а.с. 22).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 02.03.2021 р. (а.с. 26).

Відповідно до копії спадкової справи № 8/2021, заведеної після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з заявою про прийняття спадщини 26.05.2021 року звернувся його син - ОСОБА_2 .

Таким чином, станом на 15.05.2006 року співвласниками житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 стали: ОСОБА_6 - 13/100 частин, ОСОБА_3 13/100 частин, ОСОБА_1 47/100 частин, ОСОБА_7 27/100 частин.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.09.2025 р. право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстроване:

відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно:

-за ОСОБА_3 13/100 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 168, виданого 23.01.1995 р. державним нотаріусом Охтирської нотаріальної контори Бурбика Т.А.;

-за ОСОБА_1 29/100 частин на підставі договору дарування серія та номер: 1727, посвідченого 15.05.2006 р. приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Ковальчук С.П.;

-за ОСОБА_6 13/100 частин на підставі довідки про коло спадкоємців, серія та номер: 34/01 виданої 31.03.2021 р. приватним нотаріусом Калінчук І.В., витягу зі Спадкового реєстру, серія та номер: 56163680, виданого 15.05.2019 приватним нотаріусом Калінчук І.В., договору дарування, серія та номер: 1727, виданого 15.05.2006 р. приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Ковальчук С.П.;

відповідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно:

-за ОСОБА_7 69/100 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.01.1995 р., виданого Охтирською держнотконторою, реєстр: 154, договору дарування від 14.08.1997 р., посвідченого Охтирською міською держнотконторою, реєстр: 1799, договору дарування від 10.04.2000 р., посвідченого Охтирською міською держнотконторою, реєстр: 1-391;

-за ОСОБА_3 13/100 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 168, виданого 23.01.1995 р. Охтирською держнотконторою;

-за ОСОБА_13 18/100 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 19.01.1995 р. Охтирською держнотконторою, реєстр: 154 (а.с. 8-9).

Отже, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.09.2025 р. за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 29/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування серія та номер: 1727, посвідченого 15.05.2006 р. приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Ковальчук С.П., та 18/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 19.01.1995 р. Охтирською держнотконторою, реєстр: 154.

Однак, відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 січня 1995 р., виданого державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори Бурбика Т.А., реєстр № 154, після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , належну йому частку у житловому будинку по АДРЕСА_1 успадкували за законом: його дружина ОСОБА_6 13/100 частин, син ОСОБА_7 13/100 частин, дочка ОСОБА_1 - 26/100 частин (у зв`язку з відмовою дочки ОСОБА_4 від її частки на користь ОСОБА_1 ), дочка ОСОБА_3 13/100 частин.

Таким чином, відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.09.2025 р. (а.с. 8-9), відповідно до яких за ОСОБА_13 зареєстровано на праві приватної власності 18/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 19.01.1995 р. Охтирською держнотконторою, реєстр: 154 (а.с. 8-9), не відповідають змісту свідоцтва про право на спадщину за законом свідоцтва про право на спадщину за законом відповідно до якого ОСОБА_1 успадкувала 26/100 частин спірного житлового будинку (у зв`язку з відмовою дочки ОСОБА_4 від її частки на користь ОСОБА_1 ).

Згідно довідки Сумського обласного державного нотаріального архіву № 1919/01-23 від 21.09.2017 р. згідно з даними реєстру для реєстрації нотаріальних дій Охтирської міської державної нотаріальної контори за 1995 рік 19.01.1995 р. за реєстровим № 154 видано свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 . В архів документ переданий в неналежному стані (а.с. 17).

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У пункті 1 частини другої зазначеної статті передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном згідно з положеннями частини першої статті 317 ЦК України.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У статті 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи, що відповідно до статті 328 цього Кодексу набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України (аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2018року у справі № 920/615/16, від 05 вересня 2019року у справі № 907/310/18).

Стаття 392 ЦК України, в якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018року у справі № 760/14438/15-ц.

Отже, розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права за загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється. Тобто положення статті 392 ЦК України спрямовані на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача з передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Така правова позиція викладена у пункті 13 постанови Верховного Суду від 20 березня 2018року у справі № 910/1016/17, пункті 12 постанови від 17 квітня 2018року у справі № 914/1521/17).

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст.2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ч. 4 ст. 3 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

За правилом абз. 4 ч.5 ст.3 вказаного Закону державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого статтею 31-2 цього Закону, та автоматичної державної реєстрації прав у випадках, передбачених цим Законом.

Так, ч. 3 ст.10 Закону №1952-IV врегульовано, що державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, залишення заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;. свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Відповідно до п.53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015№ 1127, у разі коли документ, що посвідчує набуття права власності або інших речових прав, похідних від права власності, реєстрацію яких було проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, втрачено, пошкоджено чи зіпсовано, державна реєстрація такого права власності або іншого речового права, похідного від права власності, може бути проведена за бажанням заявника на підставі відомостей Державного земельного кадастру чи відповідно на підставі відомостей Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, або у разі коли відповідна реєстрація проводилася виключно на паперових носіях інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи), ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації, - на підставі відомостей таких носіїв інформації.

Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованого права власності або інших речових прав, похідних від права власності, на підставі відповідних документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, а у разі коли відповідна реєстрація проводилася виключно на паперових носіях інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи), ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації, - на таких носіях інформації, з обов`язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа.

Статтею 24 вказаного Закону передбачено умови для відмови в державній реєстрації прав, зокрема, подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями (п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 24 Закону).

Представник позивачки в позовній заяві зазначає, що позивачка позбавлена можливості зареєструвати право власності на належні їй 18/100 частин житлового будинку в позасудовому порядку, оскільки в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за позивачкою зареєстроване право власності на 18/100 частин спірного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.01.1995 р., виданого державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори Бурбика Т.А., реєстр № 154, однак зі змісту даного свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.01.1995 р., виданого державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори Бурбика Т.А., реєстр № 154, вбачається, що частка позивачки становить 26/100, і дану помилку неможливо виправити в позасудовому порядку, так як оригінал даного правовстановлюючого документу переданий в архів в неналежному стані, що підтверджується довідкою Сумського обласного державного нотаріального архіву № 1919/01-23 від 21.09.2017 р.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачка ОСОБА_1 позбавлена можливості зареєструвати право власності на належні їй 18/100 частини житлового будинку через неналежну якість правовстановлюючого документу, що посвідчує її право власності на частину житлового будинку, відновити цей документ (свідоцтво про право на спадщину) неможливо, інші співвласники відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 позов визнали, то суд вважає, що позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на 18/100 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ст. ст. 319, 328, 392 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на частину житлового будинку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) право власності на 18/100 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду: Н.Б. Плотникова