Справа № 130/893/20
Провадження № 22-ц/801/2956/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

24 грудня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Міхасішина І.В., Сопруна В.В.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 жовтня 2025 року у справі №130/893/20 за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами,

встановив:

Не погоджуючись із судовим рішення ОСОБА_1 подав до Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу.

Перевіривши матеріали апеляційної скарги та цивільної справи №30/893/20 апеляційний суд приходить до висновку, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 жовтня 2025 року слід відмовити, виходячи з такого.

Приписами пункту третього частини першої статті 358 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Із матеріалів цивільної справи убачається, що у 24 жовтня 2025 року ОСОБА_1 оскаржував ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 жовтня 2025 року шляхом подання апеляційної скарги ( а.с. 159 т.2).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 02 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 жовтня 2025 року - без змін ( а.с. 171-172 т.2).

Про наявність судового рішення, постановленого колегією суддів Вінницького апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 від 24.10.2025 року ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 жовтня 2025 року, заявник знає, оскільки зазначає про це у повторно поданій апеляційній скарзі від 04 грудня 2025 року, що наразі перебуває в провадженні апеляційного суду.

Встановлено, що зазначена ухвала Вінницького апеляційного суду набрала законної сили і є чинною на час повторного надходження апеляційної скарги ОСОБА_1 на вказане судове рішення.

Доказів протилежного апеляційна скарга не містить.

У статті 1 Конституції України закріплено, що Україна є правовою державою. Як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина п`ята статті 55 Конституції України).

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15 лютого 2000 року зазначено, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

ЄСПЛ зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).

У даному випадку апеляційний суд не вважає обмеженим право на доступ до суду Вещунова І.С., оскільки нормами ЦПК України чітко визначені випадки, у яких суд відмовляє у відкритті провадження у справі, у тому числі і коли є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення за апеляційною скаргою цієї ж особи на це саме судове рішення.

Таким чином ОСОБА_1 повторно звернувся до суду із апеляційною скаргою на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 жовтня 2025 року, а тому у відкритті апеляційного провадження за цією апеляційною скаргою слід відмовити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 358 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 357, 358 ЦПК України, суд , -

ухвалив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 жовтня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, проте може бути оскаржена в частині відмови у відкритті апеляційного провадження в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач І. М. Стадник

Судді І.В. Міхасішин

В.В. Сопрун