ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Романчук Л.Г. на ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 22 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання розписки безгрошовою,-

В С Т А Н О В И В:

31 липня 2024 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, в обґрунтування якого посилався на те, що 26.01.2022 року надав у позику відповідачу 500 000 грн., про що останнім складено відповідну розписку. Відповідач зобов`язався повернути позику до 25.02.2022 року, однак станом на день звернення з даним позовом до суду взятих на себе за договором позики (розпискою) зобов`язань з повернення грошових коштів не виконав.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою у сумі 500 000 грн., разом із судовими збором та витратами на правову допомогу.

20 січня 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання розписки безгрошової.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з ОСОБА_1 особисто не знайомий, ніколи його не бачив та не спілкувався з ним по телефону. Вказує, що написання спірної розписки від 26.01.2022 року було пов`язане зі здійсненням господарської діяльності, зокрема саме з поставкою йому товару до його магазину, але оскільки товар був привезений частково, то менеджер запропонував йому написати цю розписку. Вказує, що дані позовні вимоги обґрунтовуються розпискою про грошові зобов`язання, яких фактично не існувало, реальної передачі грошових коштів не було, а всі питання господарської діяльності вирішуються в господарському суді.

Стверджує, що дана розписка є безгрошовою, а тому просить визнати її такою в судовому порядку.

Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 22 вересня 2025 року провадження по справі закрито.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу від 22 вересня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає те, що дійсно між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «ЮК ДИСТРИБЬЮШИН» 19.11.2020 року мало місце укладення договору поставки №1911290-028.

Вказує на те, що ОСОБА_1 передав в позику 500 000 грн. ОСОБА_2 , ТОВ «ЮК ДИСТРИБЬЮШИН» не уповноважувало ОСОБА_1 на передання в позику ОСОБА_2 будь-яких коштів, а суд цю обставину не з`ясував, а отже висновки останнього про зворотнє голослівні та безпідставні.

Також, зазначає, що на момент складення розписки 26.01.2022 року ФОП ОСОБА_2 вже було сплачено ТОВ «ЮКД ДИСТРИБЬЮШИН» 110 000 грн., а інший товар ще було поставлено (поставки були лише 03.02.2022 року, 08.02.2022 року, 10.02.2022 року) тобто на дату складення розписки у ФОП ОСОБА_2 була відсутня заборгованість перед ТОВ «ЮКД ДИСТРИБЬЮШИН».

Звертає увагу суду на те, що лише в день закриття провадження у справі №204/7407/24 адвокат Катушонка Ю.А. дізнаувся, що поданими документами ОСОБА_2 є видаткові накладні від 10.01.2022 року №100139, від 10.01.2022 року №100138, від 24.01.2022 року № 2401626, від 24.01.2022 року №2401482, від 03.02.2022 року №0302665, від 08.02.2022 року №0802617, від 10.02.2022 року №1002712.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а ухвалу суд першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану. Зокрема зазначав, що фактично спір виник між суб`єктами господарювання, а тому суд у відповідності до норм процесуального права закрив провадження у справі.

Про час та дату розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про доставку повісток до електронних кабінетів ОСОБА_1 так його представника - адвоката Романчук Л.Г. та ОСОБА_2 ..

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що спір виник між суб`єктами господарювання, а тому справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з вказанимвисновком суду першої інстанції з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 січня 2022 року ОСОБА_2 склав розписку про те, що він отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 500 000 гривень, які зобов?язується повернути у строк до 25 лютого 2022 року (а. с. 10). Вказана розписка написана власноруч, із зазначенням у верхньому правому кутку дати - 26 січня 2022 року, а внизу під текстом - прізвища, ім?я та по-батькові відповідача за первісним та позивача за зустрічним позовом та проставлений підпис.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_2 до 28 квітня 2022 року був фізичною особою-підприємцем та здійснював свою діяльність за основним кведом 47.41 - роздрібна торгівля комп?ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах, за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки ТОВ «ЮК «ДИСТРИБЮШН» від 21 серпня 2025 року та наказу (розпорядження) № 433-к від 16 липня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 з 19 липня 2021 року працює у ТОВ «ЮК «ДИСТРИБЬЮШН» на посаді директора Департаменту дистрибуції.

З накладних №№ 100139 від 10 січня 2022 року, 1002712 від 10 лютого 2022 року, 1802598 від 18 лютого 2022 року, 2401626 від 24 січня 2022 року, 0802617 від 08 лютого 2022 року, 0302665 від 03 лютого 2022 року, 100138 від 10 січня 2022 року вбачається, що постачальник ТОВ «ЮК «ДИСТРИБЮШН» постачало товари отримувачу ФОП ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції виходив з того, що позивач, будучи директором Департаменту дистрибуції ТОВ «ЮК «ДИСТРИБЬЮШИН», тобто суб`єктом господарювання , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , який на момент складання спірної розписки від 26.01.2026 року був фізичною особою-підприємцем, а сама розписка складена останнім з метою забезпечення гарантії здійснення розрахунків за господарською діяльністю, тому суд дійшов висновку про те, що такі вимоги не можуть бути розглянуті у порядку цивільного судочинства, оскільки підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За змістом ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

При вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір господарським, необхідно виходити з визначень, наведених у статті 2 та частині першій статті 3 ГК України, відповідно до яких як господарську діяльність розуміють діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Тому судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначені статтею 20 ГПК України.

Так, згідно з пунктом 1 частини першої цієї статті до юрисдикції господарських судів віднесено розгляд справ у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Як вбачається з позовної заяви позивач просив стягнути грошові кошти у зв`язку із простроченням боржником (відповідачем) грошового зобов`язання з повернення коштів у розмірі 500 000 грн. за розпискою від 26.01.2022 року.

При цьому на момент видачі розписки ОСОБА_2 був зареєстрований як ФОП, а ОСОБА_1 обіймав посаду директора департаменту дистрибуції в ТОВ «ЮК «Дисттрибьюшн», яке мало договірні відносини із ФОП ОСОБА_2 , що підтверджується наявними у справі копіями накладних та актів звірки взаєморозрахунків. Також із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ФОП ОСОБА_2 припинив свою підприємницьку діяльність у квітні 2022 року.

Крім того, ОСОБА_3 , який працював у ФОП ОСОБА_2 пояснив, що участі у складанні спірної розписки не брав, однак підтвердив наявність договірних відносин між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «ЮК «Дисттрибьюшн». Також під час судового засідання у суді апеляційної інстанції відповідач наголошував на тому, що він особисто не знайомий з ОСОБА_1 та не отримував від ОСОБА_1 гроші за розпискою, та остання була складена на виконання договору поставки техніки.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами існували господарські відносини. Розписка виникла саме на виконання господарської діяльності сторін- ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «ЮК «Дисттрибьюшн», де сторони не були знайомі та не зустрічалися.

Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник в рамках господарських правовідносин на виконання договору поставки, а тому висновок суду про приналежність спору між сторонами до господарської юрисдикції є обґрунтованим.

Враховуючи те, що спірні правовідносини не можуть розглядатись в рамках цивільного судочинства суд першої інстанції у відповідності до норм процесуального права закрив провадження у справі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування ухвали суду про закриття провадження у справі не має.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Романчук Л.Г. залишити без задоволення.

Ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 22 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2025 року.

Судді: