Провадження №22-ц/812/2307/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 грудня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників цивільну справу №472/336/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана його представником адвокатом Тисячник Рузанною Робертівною, на рішення, яке постановив Веселинівський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Тустановського Андрія Олександровича у приміщенні цього суду 04 листопада 2025 року, повне рішення складено того ж дня, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

у с т а н о в и в :

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Позов мотивовано тим, що 21 лютого 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №7608405, який останній підписав електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису), що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений у п. 10 кредитного договору, як і його адреса, реквізити та підпис сторін. Відповідно до підпункту 2.1 та пункту 2 кредитного договору кошти кредиту надаються ТОВ «Авентус Україна» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, які надані відповідачем. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна». За умовами договору позики ОСОБА_1 отримав від ТОВ «ФК «Авентус Україна» позику в сумі 10000 грн. шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок позичальника, процентна ставка стандартна - 2,20 % в день, строком на 360 днів. 27 вересня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №27092024, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №. Відповідно до реєстру боржників від 27 вересня 2024 року до договору факторингу №27092024 від 27 вересня 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 37880 грн, з яких: 10000 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 22880 грн - заборгованість за відсотками та 5000 грн - заборгованість за пенею, штрафами. В разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення існуючої заборгованості. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.

09 березня 2024 року ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 уклали договір позики №79486282, який останній підписав електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису), який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 22, 29 договору позики. Відповідно до підпунктів 5.1 та 5.2 п. 5 договору позики відповідач підтвердив, що вивчив та повністю погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», які є невід`ємною частиною договору, а також вивчив та повністю погоджується з умовами цього договору позики. За умовами договору позики ОСОБА_1 отримав від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» позику в сумі 3500 грн. шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок позичальника, процентна ставка становить 2,50 % (фіксована), строком на 15 днів. 14 червня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором позики №79486282 та у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах боржників. Відповідно до реєстру боржників №27 від 19 липня 2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 12687 грн, з яких: 3500 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 9187 грн 50 коп. - заборгованість за відсотками. Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.

10 березня 2024 року ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №15215-03/2024, який позичальник підписав електронним підписом, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений в п.8 договору. Відповідно до умов договору ТОВ «Аванс Кредит» надало відповідачу кредит у розмірі 10000 грн., процентна ставка - 2,50 % в день, строком на 120 днів - до 07 липня 2024 року. В подальшому ТОВ «Аванс Кредит» на підставі договору факторингу №20082024 від 20 серпня 2024 року відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до боржників, зокрема й до ОСОБА_1 . Відповідно до реєстру боржників від 20 серпня 2024 року до договору факторингу №20082024 від 20 серпня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 40000 грн., з яких: 10000 грн заборгованість за основною сумою боргу; 30000 грн заборгованість за процентами. В разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення існуючої заборгованості. Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 20 серпня 2024 року позивач не здійснював нарахування жодних штрафних санкцій.

29 лютого 2024 року ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №48933-02/2024, який позичальника підписав електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений в п.8 договору. Відповідно до умов договору ТОВ «Аванс Кредит» надало відповідачу кредит у розмірі 10000 грн., з процентною ставкою за користування кредитом 2,50 % в день, строком на 120 днів - до 27 червня 2024 року. 25 липня 2024 року ТОВ «Аванс Кредит» на підставі договору факторингу № 25072024 від відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до боржників, в тому числі й до ОСОБА_1 . Відповідно до реєстру боржників від 25 липня 2024 року до договору факторингу №25072024 від 25 липня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 40000 грн., з яких: 10000 грн заборгованість за основною сумою боргу; 30000 грн заборгованість за процентами. В разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та зараховані на погашення існуючої заборгованості. Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 25 липня 2024 року позивач не здійснював нарахування жодних штрафних санкцій.

01 березня 2024 року ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №00704-03/2024, який позичальник підписав електронним підписом, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений в п.8. Відповідно до умов договору ТОВ «Стар Файненс Груп» надало відповідачу кредит у розмірі 10000 грн., процентна ставка за користування кредитом становила 2,50 % в день, строком на 100 днів - до 08 червня 2024 року. ТОВ «Стар Файненс Груп» на підставі договору факторингу №29072024 від 29 липня 2024 року відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до боржників, в тому числі й до ОСОБА_1 . Відповідно до реєстру боржників від 25 липня 2024 року до договору факторингу №29072024 від 29 липня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 35000 грн., з яких: 10000 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 25000 грн заборгованість за відсотками. В разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення існуючої заборгованості. Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 29 липня 2024 року позивач не здійснював нарахування жодних штрафних санкцій.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за вищевказаними кредитними договорами у загальному розмірі 165567 грн 50 коп. та понесені судові витрати.

Від представника відповідача адвоката Тисячник Р.Р. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що відповідач ОСОБА_1 не погоджується з позовними вимогами в повному обсязі. Представник зазначила, що за твердженнями позивача, всі укладені кредитні договори було підписано електронним підписом позичальника з використанням одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Однак відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» використання такого підпису вимагає реєстрації особи в інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС) суб`єкта комерції. Позивачем не надано жодних доказів такої реєстрації, факту генерації ідентифікатора та його направлення саме відповідачу, а також доказів успішного введення цього коду. Посилання на ідентифікацію через систему BankID НБУ не є доказом укладення конкретного правочину. Відповідач категорично заперечує проти того, що ідентифікатор було використано саме ним і як наслідок - підписано кредитні договори.

Позивач, як вважає представник відповідача, не довів набуття права вимоги саме до відповідача, а не якихось сторонніх осіб, оскільки з наданих ним витягів і неповних копій документів не можна достовірно встановити набуття права вимоги саме за вказаними ним договорами. Ним надані лише витяги з додатків до договору факторингу з первісним кредитором без повних текстів реєстру боржників. Відповідач ставить під сумнів цілісність всіх договорів факторингу з додатками.

Також, позивач у даній справі не надав доказів, які підтверджують, що саме ці умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними. Щодо надання кредитних коштів позивачем не надав жодних доказів фактичного надання кредитних коштів відповідачу за кредитними договорами. Відповідач категорично заперечує факт отримання кредитних коштів за договорами. Надана позивачем виписка по рахунку та розрахунок заборгованості є внутрішніми документами банку, складеними в односторонньому порядку, і не є беззаперечними доказами отримання коштів позичальником та наявності боргу. Крім того, розрахунок зроблений не в межах строку кредитування. Так, договір позики № 79486282 від 09 березня 2024 року. Строк договору: позика надавалась на 15 днів. Період нарахування боргу: з 9 березня 2024 року по 19 липня 2024 року, що перевищує 15 днів. Вважають, що позивач не довів позовні вимоги належними та допустимими доказами, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 04 листопада 2025 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором №7608405 від 21 лютого 2024 року у розмірі 32880 грн, з яких: сума заборгованості за основним боргом 10000 грн., сума заборгованості за відсотками 22880 грн.; за договором позики №79486282 від 09 березня 2024 року у розмірі 4812 грн 25 коп., з яких: сума заборгованості за основним боргом 3500 грн., та сума заборгованості за відсотками 1312 грн 50 коп.; за кредитним договором №15215-03/2024 від 10 березня 2024 року у розмірі 40000 грн, з яких: сума заборгованості за основним боргом 10000 грн., сума заборгованості за відсотками 30000 грн; за кредитним договором №48933-02/2024 від 29 лютого 2024 року у розмірі 40000 грн, з яких: сума заборгованості за основним боргом 10000 грн., сума заборгованості за процентами - 30000 грн; за кредитним договором №00704-03/2024 від 01 березня 2024 року - у розмірі 35000 грн, з яких: сума заборгованості за основним боргом 10000 грн., сума заборгованості за відсотками 25000 грн. Всього стягнуто заборгованості за договорами 152692 грн 50 коп.

Стягнуто також з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» понесені судові витрати в розмірі 2792 грн 53 коп.

Рішення суд умотивував тим, що оскільки відповідач умови укладених кредитних договорів не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за укладеними кредитними договорами, а тому суд дійшов висновку, що позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відповідно до укладених договорів набув права вимоги до відповідача за вказаними кредитними договорами, а тому позовні вимоги задовольнив частково, стягнувши з відповідача заборгованість за тілом кредиту та відсотки за користування кредитом в межах строків користування, визначених кредитними договорами.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 Тисячник Р.Р. вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи й просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд встановив, що позивач отримав право вимоги до відповідача відповідно до договорів факторингу, проте належних доказів переходу права вимоги саме за боргом відповідача до позивача не надано. Позивач надав до суду лише витяги з реєстрів боржників та витяги з договорів факторингу, зокрема: копію витягу з договору факторингу №27092024 від 27 вересня та витяг з реєстру боржників до договору; витяг з реєстру боржників №27 від 19 липня 2024 року до договору факторингу № 14/06/21, витяг з реєстру боржників до договору факторингу №20082024, витяг з реєстру боржників від 25 липня 2024 року до договору факторингу №25072024 тощо. З урахуванням норм законодавства та правових висновків, викладених у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 01 лютого 2018 року у справі №2127/11, провадження №61-1648св17; постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року в справі №916/2286/16; постанові Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2020 року у справі №185/1054/16-ц, провадження №61-7162св20 належними і достатніми доказами набуття права вимоги мають бути: засвідчена копія договору про правову підставу переходу права вимоги, актів приймання-передачі права вимоги та кредитної справи, докази фактичної оплати новим кредитором за відповідним договором. Лише разом ці докази доводять набуття новим кредитором права вимоги. Позивач не довів набуття права вимоги саме до відповідача, оскільки з наданих ним витягів і неповних копій документів не можна достовірно встановити набуття права вимоги саме за вказаним ним договором. Ним надані лише витяги з додатків до договору факторинга з первісним кредитором без повних текстів реєстру боржників, має місце прострочення кредитора. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази укладення та підписання саме відповідачем кредитних договорів з ТОВ «Авентус Україна», ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», ТОВ «Аванс Кредит», ТОВ «Стар Файненс Груп». Так, позивач стверджує, що всі договори були підписані за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (ОТІ). Однак, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» такий спосіб підписання вимагає доведення факту реєстрації особи в інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС), факту генерації ідентифікатора, факту відправки ідентифікатора на номер телефону, що належить саме відповідачу, та факту введення цього ідентифікатора саме ним. Жодних доказів цього позивачем не надано, а посилання на ідентифікацію через BankID не є доказом укладення конкретного правочину. Отже, позивач не надав жодних об`єктивних доказів того, що саме відповідач отримав та ввів зазначені коди/паролі для укладення договору. Не надано роздруківки СМС-повідомлень з кодом, що були надіслані на номер телефону відповідача, а також доказів їх успішного введення. Відповідач категорично заперечує, що ідентифікатор було використано саме ним і, як наслідок, підписано кредитні договори. Відповідач ставить під сумнів відповідність поданих копій оригіналам та достовірність їх як доказів, з урахуванням того, що єдиним можливим доказом дотримання письмової форми (незалежно, паперової чи електронної) є оригінал кредитного договору, який повинен давати змогу довести його цілісність та справжність, прийняття рішення на основі паперової копії електронного доказу не відповідає вищевказаним нормам статей 77, 78, 79, 95, 100 ЦПК України, статті 1055 ЦК України, статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та принципу безпосереднього дослідження доказів судом. Надані позивачем копії електронних документів не є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, тому що ні суд, ні відповідач не може перевірити її достовірність та незмінність змісту, що згідно з частиною 5 ст. 100 ЦПК України має наслідком відхилення цього електронного доказу. При цьому, відповідач не заперечує договір виключно через те, що він міг бути укладений в електронній формі, але заперечує проти копій кожного електронного доказу через те, що він не був укладений і в електронній формі, тому що відсутнє його підписання обома сторонами у дату укладання оригіналу, і просить суд керуючись ч. 6 ст. 95. ч. 5 ст. 100 ЦПК України витребувати оригінали, а у разі їх ненадання - визнати надані позивачем копії електронних доказів недопустимими. Позивач не надав доказів того, що відповідачу було надано примірник кредитного договору та додатків до нього. Позивач не надав до суду: доказів фактичного звернення відповідача до первісного кредитора; ідентифікації відповідача будь-яким способом; створення «особистого кабінета»; генерації «одноразового ідентифікатора» та його надсилання відповідачу; повідомлення відповідачу та погодження всіх майбутніх умов кредитування; подальшого укладення кредитного договору у письмовій електронній формі саме у наданій суду редакції, та надання позичальнику примірника оригіналу у формі, що унеможливлює зміну його змісту. Ненадання позивачем оригіналу кредитного договору та інших доказів, у тому числі первинних бухгалтерських документів та виписок з рахунків первісного кредитора про рух коштів, які він зобов`язаний був надати ще з позовною заявою, унеможливлює задоволення позову як недоведеного, оскільки позивач не виконано тягар доказування його вимог. Також, позивач не надав належних та беззаперечних доказів фактичного перерахування грошових коштів на рахунок відповідача, а надані позивачем розрахунки заборгованості та довідки є внутрішніми документами кредитора або третьої особи, складеними в односторонньому порядку. Щодо ознайомлень з правилами відповідач зазначає, що договір містить посилання на те, що ОСОБА_1 ознайомився з «Правилами надання грошових коштів у позику», що розміщені на сайті первісного кредитора. Просте посилання на загальнодоступність інформації не є достатнім доказом того, що саме відповідач був належним чином ознайомлений з цими правилами та умовами до моменту укладення договорів. Особливо це стосується договорів приєднання, де відсутність належного доведення умов до відома споживача може свідчити про їх недійсність або нікчемність. Позивач повністю ігнорує вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року N 39/248 щодо регулювання правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем та висновки Конституційного Суду України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1- 12/2013, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Суд першої інстанції правильно вказав на правову позицію Великої Палати Верховного Суду справа № 444/9519/12, згідно з якою право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, але застосував цю позицію до договору позики №79486282 від 09 березня 2024 року, який мав строк 15 днів. Суд самостійно перерахував відсотки лише за 15 днів (1312,50 грн) та відмовив у стягненні решти відсотків, які позивач нарахував до 19 липня 2024 р. Однак, ухваливши законне рішення в цій частині, суд першої інстанції дійшов суперечливих висновків та не застосував цю ж саму правову позицію до трьох інших договорів.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки до суду не повідомили, про час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції учасники справи були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку, в апеляційній скарзі представник відповідача просила розглянути справу за її відсутності та відсутності відповідача. В силу приписів частини 2 статті 372 ЦПК України справу розглянуто за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним положенням закону.

Судом першої інстанції встановлено і таке вбачається з матеріалів справи, що 21 лютого 2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 7608405, який позичальник підписав електронним підписом, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений у пункті 10 кредитного договору (а.с. 11-19).

Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 кредитного договору кошти кредиту надаються ТОВ «Авентус Україна» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з моменту отримання кредиту.

За умовами цього договору ОСОБА_1 отримав від ТОВ «ФК «Авентус Україна» позику в сумі 10000 грн. шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок позичальника, процентна ставка визначена як стандартна - 2,20 % в день, строк кредиту - 360 днів.

27 вересня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 27092024, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 7608405 та у відповідності до умов якого, ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах боржників. Перехід прав вимоги щодо заборгованості боржників відбувається в момент підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників (а.с. 24-26).

Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників від 27 вересня 2024 року та витягну з реєстру боржників від 27 вересня 2024 року до договору факторингу № 27092024 від 27 вересня 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 37880 грн, з яких:- 10000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; - 22880 грн. сума заборгованості за відсотками та 5000 грн. сума заборгованості за пенею, штрафами (а.с. 27, 28).

09 березня 2024 року ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та уклали договір позики № 79486282, який позичальник підписав електронним підписом, який відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчать пункти 22, 29 договору позики (а.с. 35-37).

Відповідно до підпункту 2 договору позики відповідач ОСОБА_1 отримав від ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» позику в сумі 3500 грн., шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок позичальника, процентна ставка за договором - 2,50 % (фіксована), кредит виданий строком на 15 днів до 23 березня 2024 року.

14 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 79486282 та у відповідності до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах боржників. Перехід прав вимоги щодо заборгованості боржників відбувається в момент підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників (а.с. 39-44). Згідно додаткової угоди від 13 червня 2022 року № 7 до договору факторингу № 14/06/21 сторони домовились про пролонгацію цього договору (а.с. 43).

Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників від 19 липня 2024 року та витягу з реєстру боржників № 27 від 19 липня 2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 12687 грн., з яких: 3500 грн. - сума заборгованості за кредитом; 9187,50 грн. - заборгованість за відсотками (а.с. 45,46).

10 березня 2024 року ОСОБА_1 уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» (далі ТОВ «Аванс Кредит») договір про надання фінансового кредиту № 15215-03/2024, який позичальник підписав електронним підписом, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений в пункті 8 (а.с. 53-58).

Відповідно до умов цього договору ТОВ «Аванс Кредит» надало відповідачу кредит у розмірі 10000,00 грн., процентна ставка становить 2,50 % в день, строк кредитування - 120 днів, до 07 липня 2024 року.

Згідно довідки директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» Є.М. Веліканова за вихідним № 3466_48 від 30 січня 2025 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків та 10 березня 2024 року о 12:05:16 було прийнято платіж від АВАНСКРЕДИТ на суму 10000,00 грн., маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі іРау. ua- 354741894, призначення платежу: Зарахування 10000 грн. на карту НОМЕР_1 (а.с. 59).

ТОВ «Аванс Кредит» на підставі договору факторингу № 20082024 від 20 серпня 2024 року відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до боржників, в тому числі й до ОСОБА_1 . Перехід прав вимоги щодо заборгованості боржників відбувається згідно договору в момент підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників (а.с. 60 -62).

Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників від 20 серпня 2024 року та витягу з реєстру боржників від 20 серпня 2024 року до договору факторингу № 20082024 від 20 серпня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 40000 грн., з яких: 10000 грн. сума заборгованості за кредитом; 30000 грн. сума заборгованості за процентами. (а.с. 63, 64, 65).

29 лютого 2024 року ОСОБА_1 уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» (далі ТОВ «Аванс Кредит») договір про надання фінансового кредиту № 48933-02/2024, який позичальник підписав електронним підписом, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений в пункті 8 договору ( а.с. 66-70).

Відповідно до умов цього договору ТОВ «Аванс Кредит» надало відповідачу кредит у розмірі 10000,00 грн., процентна ставка визначені у 2,50 % в день, строк кредитування - 120 днів, дата повернення кредиту - до 27.06.2024 року.

Згідно довідки директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» Є.М. Веліканова за вихідним № 3466_48 від 30 січня 2025 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків та 29 лютого 2024 року о 13:30:23 було прийнято платіж від АВАНСКРЕДИТ на суму 10000,00 грн., маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі іРау. ua- 350053783, призначення платежу: Зарахування 10000 грн. на карту НОМЕР_1 (а.с. 74).

ТОВ «Аванс Кредит» на підставі договору факторингу № 25072024 від 25 липня 2024 року відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до боржників, в тому числі й до ОСОБА_1 . Перехід прав вимоги щодо заборгованості боржників за цим договором відбувається в момент підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників (а.с. 75-77)

Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників від 25 липня 2024 року та витягу з реєстру боржників від 25 липня 2024 року до договору факторингу № 25072024 від 25 липня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 40000 грн., з яких: 10000 грн. заборгованість за кредитом; 30 000 грн. заборгованість за процентами (а.с. 78,79).

01 березня 2024 року ОСОБА_1 уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» (далі ТОВ «Стар Файненс Груп») договір про надання фінансового кредиту № 00704-03/2024, який було підписано позичальником електронним підписом, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений в пункті 8 (а.с. 83 -88).

Відповідно до умов договору ТОВ «Стар Файненс Груп» надало відповідачу кредит у розмірі 10000,00 грн., процентна ставка визначена у 2,50 % в день, строком на 100 днів - до 08.06.2024 року.

ТОВ «Стар Файненс Груп» на підставі договору факторингу № 29072024 від 29 липня 2024 року відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до боржників, в тому числі й до ОСОБА_1 . Перехід прав вимоги щодо заборгованості боржників за цим договором відбувається в момент підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників (а.с. 89 -90).

Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників від 29 липня 2024 року та витягу з реєстру боржників від 29 липня 2024 року до договору факторингу № 29072024 від 29 липня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 35000 грн., з яких: 10 000 грн. - заборгованість за основним боргом; 25000 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 91, 92, 93).

ОСОБА_1 свої зобов`язання жодному з кредиторів не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість в загальному розмірі 165567 грн. 50 коп.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно вимог частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

В силу частину 1 статті 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що договори №7608405 від 21 лютого 2024 року, №79486282 від 09 березня 2024 року, №15215-03/2024 від 10 березня 2024 року, №48933-02/2024 від 29 лютого 2024 року №00704-03/2024 від 01 березня 2024 року були вчинені в електронній формі.

Тому на них поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 11 цього ж закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Як встановив суд першої інстанції, договори №7608405 від 21 лютого 2024 року, №79486282 від 09 березня 2024 року, №15215-03/2024 від 10 березня 2024 року, №48933-02/2024 від 29 лютого 2024 року №00704-03/2024 від 01 березня 2024 року були укладені дистанційно, в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано ОСОБА_1 накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на його номер мобільний телефону.

Відповідач заперечує факт укладання вказаних договорів та отримання на їх виконання коштів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладених вище встановлених судами обставин справи, положень закону, а саме, що ОСОБА_1 уклав в електронному вигляді договори №7608405 від 21 лютого 2024 року, №79486282 від 09 березня 2024 року, №15215-03/2024 від 10 березня 2024 року, №48933-02/2024 від 29 лютого 2024 року, №00704-03/2024 від 01 березня 2024 року за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора після верифікації особи позичальника кредитором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківський рахунок (картку), який відповідачу не належить, змісту довідок директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про підтвердження проведення платежів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту їх укладання та отримання ОСОБА_1 у розпорядження зазначених у договорах кредитних коштів.

Такі висновки ґрунтуються на правових позиціях, викладених Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22) та спростовують аргумент апеляційної скарги.

Колегія суддів відхиляє посилання представника відповідача на відсутність у справі належних доказів укладання вказаних договорів ОСОБА_1 та отримання останнім кредитних коштів також з огляду на те, що у кожному договорі викладені відомості про особу позичальника, його РНОКПП, відомості паспорту, а також відсутність будь-яких доказів того, що цими відомостями заволоділа інша особа, а також того, що у зазначені у договорах дати відповідач не отримував переказу коштів, а також, що вказана у договорах кредитна картка відповідачу не належить.

Наявні у справі докази колегія суддів вважає належними та достатніми для висновку про отримання ОСОБА_1 кредитних коштів за договорами №7608405 від 21 лютого 2024 року, №79486282 від 09 березня 2024 року, №15215-03/2024 від 10 березня 2024 року, №48933-02/2024 від 29 лютого 2024 року, №00704-03/2024 від 01 березня 2024 року, а доводи апеляційної скарги про їх недопустимість відхиляє.

Апеляційний суду не приймає доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ставить під сумнів подані копії електронних документів, вважає їх неналежними доказами.

Так, відповідно до частини 1-3 статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Дотримавшись наведених положень процесуального закону позивач до позовної заяви долучив паперові копії укладених ОСОБА_1 договорів кредиту та позики, які посвідчені представником позивача.

Відповідно до частини 5 статті 100 ЦПК України якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

В суді першої інстанції сторона відповідача не заявила клопотання про витребування оригіналів зазначених електронних доказів, тому суд першої інстанції виходив із наявних у справі доказів.

Також колегія суддів відмовила у клопотанні представника відповідача, яке викладено у мотивувальній частині апеляційної скарги, про витребування оригіналів цих доказів, з огляду на положення статті 84 ЦПК України, виходячи з таких міркувань. Так, відповідач та його представник не зазначили свої дії щодо отримання таких доказів самостійно, а також не заявили таке клопотання у суді першої інстанції при поданні відзиву на позовну заяву, причин пропуску цього строку не обґрунтували.

Апеляційний суд вважає не застосовною правову позицію Верховного Суду, на яку посилається представник відповідача і яка викладена у постанові від 29 травня 2024 року у справі № 646/1750/21, оскільки у наведеній справі розглядались позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а судами були встановлені невідповідності в особистих даних про особу позичальника, зазначену в кредитних договорах, укладених в електронній формі, тоді як предмет позову та фактичні обставини справи, яка переглядається, інші.

Щодо посилань представника відповідача на постанови Верховного Суду від 22 березня 2023 року по справі № 755/1549/22, від 07 листопада 2018 року у справі № 183/3811/16-ц, від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17, від 31 березня 2021 року у справі № 705/2045/16-ц, від 28 грудня 2019 року у справі № 922/788/19, то викладені у цих постановах висновки також є незастосовними до спору, що виник у справі, яка переглядається, через нерелевантність предмету спору та фактичних обставин справ. Так, справа № 755/1549/22 розглянута за позовом про відшкодування майнової шкоди, компенсації моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, справа № 922/788/19 - про стягнення штрафних санкцій (неустойки) за прострочення постачання товару, справа № 910/1162/19 - про стягнення заборгованості за договором поставки. Інші з названих справ стосувалися стягнення заборгованості за кредитними договорами, укладеними позичальниками з банківськими установами не в електронній формі.

За умовами вказаних договорів відповідач отримав грошові кошти шляхом їх перерахування на банківські карткові рахунки, зазначені у вказаних договорах.

Відповідно до статей 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Щодо переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за зазначеними договорами.

Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, ст. 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Апеляційний суд приходить до висновку, що надавши укладені із первісними кредиторам ОСОБА_1 договори факторингу, акти прийому-передачі реєстру боржників та витяги з реєстрів боржників із зазначенням прізвища боржника, укладеного ним договору та розміру заборгованості, позивач довів що набув право вимоги до відповідача, яке було відчужено первісним кредитором, за договорами №7608405 від 21 лютого 2024 року, №79486282 від 09 березня 2024 року, №15215-03/2024 від 10 березня 2024 року, №48933-02/2024 від 29 лютого 2024 року, №00704-03/2024 від 01 березня 2024 року, оскільки таке підтверджено належними доказами, які є достатніми для такого висновку.

Щодо розрахунку заборгованості, наведеного судом першої інстанції.

Суд, вирішуючи спір, вважав позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з чим погоджується апеляційний суд.

Відповідно до статей 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Суд першої інстанції на підставі наданих сторонами та оцінених у відповідності із вимогами статті 89 ЦПК України в їх сукупності та взаємозв`язку доказів правильно встановив фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін, надав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що належними та допустимими доказами у справі підтверджені факти укладання ОСОБА_1 договорів позики та кредиту, зазначених позивачем, у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору щодо надання позичальнику кредитних коштів та невиконання останнім зобов`язань з повернення цих коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування кредитними коштами, що є підставою для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на користь позивача, до якого за договорами відступлення права вимоги перейшли права кредиторів за договорами.

Щодо розрахунку позивачем заборгованості та стягнення нарахованих процентів за користування кредитними коштами.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Позивач, пред`являючи вимоги до відповідача, просив, крім тіла позики (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами .

За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України ( постанови від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц).

Частково задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення процентів за користування коштами суд першої інстанції окрім наведених положень закону та правової позиції Верховного Суду виходив з такого.

Відповідно до пункту 1.4 кредитного договору № 7608405 від 21 лютого 2024 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем, строк дії договору становив 360 днів, тобто кошти мали бути повернути до 15 лютого 2025 року.

Згідно п.1.5.1 цього договору, стандартна процентна ставка становить 2,20 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в. 1.4 цього Договору. Тобто, згідно пункту 1.7.1 договору за вказаний період розмір відсотків становить 79200 грн. (10000,00 грн. х 2,20 % х 360 днів), на стягнення яких мав право позивач, в позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованості за відсотками в сумі 22880 грн. 00 коп.

Тому суд з врахуванням положень статті 13 ЦПК України стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором № 7608405 від 21 лютого 2024 року в розмірі 32880 грн., з яких: сума заборгованості за основним боргом 10000 грн. та заборгованість за процентами 22880 грн.

Також суд вважав, що неустойка у виді штрафу в розмірі 5000 грн. нарахована за договором № 7608405 від 21 лютого 2024 року відповідачу безпідставно з огляду на наступне.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 69/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і на даний час.

Пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тому неустойка у виді штрафу в розмірі 5000 грн. з відповідача не підлягає стягненню.

Відповідно до пункту 2.2 кредитного договору № 79486282 від 09 березня 2024 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів»» і відповідачем, строк дії договору 15 днів, тобто кредит виданий до 23 березня 2024 року. Сторони вирішили, що проценти за користування кредитом нараховуються в наступному порядку: за користування кредитом клієнт сплачує товариству проценти за ставкою 2,5 (фіксована) . Тобто, за вказаний період розмір процентів становить 1312,50 грн. (3500,00 грн. х 2,5 % х 15 днів), які і підлягають стягненню з відповідача на користь правонаступника кредитора.

За встановлених фактичних обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню заборгованість: за кредитним договором № 7608405 від 21 лютого 2024 року у розмірі 32880 грн., з яких: сума заборгованості за основним боргом 10000 грн., заборгованості за процентами 22880 грн.; за договором позики № 79486282 від 09 березня 2024 року у розмірі 4812 грн. 25 коп., з яких: заборгованість за основним боргом 3500 грн., заборгованість за відсотками 1312 грн. 50 коп.; за кредитним договором № 15215-03/2024 від 10 березня 2024 року у розмірі 40000 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 10000 грн., заборгованість за відсотками 30000 грн.; за кредитним договором № 48933-02/2024 від 29 лютого 2024 року у розмірі 40000 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 10000 грн., заборгованість за процентами - 30000 грн.; за кредитним договором № 00704-03/2024 від 01 березня 2024 року у розмірі 35000 грн., з яких: сума заборгованості за основним боргом 10000 грн., заборгованість за відсотками 25000 грн. Всього суд стягнув 152692 грн. 50 коп. заборгованості за договорами.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд не переглянув в межах строку кредитування нарахування процентів за договорами № 15215-03/2024, № 48933-02/2024, № 00704-03/2024 колегія їх відхиляє як безпідставні.

За вказаними договорами позивач обрахував заборгованість саме в межах визначенних умовами договорів строків кредитування, з чим обґрунтовано погодився суд першої інстанції. Так, за договорами № 15215-03/2024 та № 48933-02/2024 сторони домовились про надання коштів на 120 днів, тому розмір процентів за користування кредитними коштами (10000 грн.) становить саме, як і стягнув суд, 30000 грн. (10000 грн. х 2,5% х 120 днів). За договором № 00704-03/2024 сторони домовились про надання коштів на 100 днів, тому розмір процентів за користування кредитними коштами (10000 грн.) становить саме, як і стягнув суд, 25000 грн. (10000 грн. х 2,5% х 100 днів).

За такого рішення суду ухвалено судом першої інстанції з дотримання положень матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та дотриманням вимог процесуального закону, а тому в силу положень статті 375 ЦПК України відсутні підстави для його скасування.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції апеляційним судом залишено без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат, які з урахуванням задоволення позову покладаються у цій справі на відповідача.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана його представником адвокатом Тисячник Рузанною Робертівною, залишити без задоволення, рішення на рішення, яке постановив Веселинівського районного суду Миколаївської області від 04 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

______________________________________________

Повна постанова складена 24 грудня 2025 року